Справа № 509/3321/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Черкасові Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

9 вересня 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, припинити право спільної сумісної власності її та свого чоловіка відповідача ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить відповідачу на праві власності згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22.08.1962 р. виданого на підставі рішення виконкому Великодолинської с/р № 8 від 22.08.1962 р. і на земельну ділянку, площею 0,1493 га, кадастровий номер: 020060586 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить відповідачу згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 700550 від 22.12.2008 р. виданого на підставі рішення ХV сесії V скликання Великодолинської с/р від 14.08.2007 р. № 462-V, які розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Залізнична, 66, визнати за нею та відповідачем право власності на вказане нерухоме майно в рівних частках по ? частці за кожним, мотивуючи це набуттям права власності на вказане спірне майно їхнім подружжям у шлюбі, і недомовленістю з відповідачем, який намагається продати спірний житловий будинок стороннім особам, щодо добровільного поділу вказаного нерухомого майна.

В судове засідання позивачка та її представниця (донька обох сторін по справі) повністю підтримали свій позов.

Відповідач позов не визнав повністю з підстав його безпідставності.

Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КоПШС, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368,372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п.п. 22,23,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Суд встановив, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.01.1955 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 251071 виданого повторно 09.06.2016 р. (а.с. 7).

Матеріалами справи підтверджується і не заперечувалось сторонами, що в період шлюбу ними спільно був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 36 по вул. Залізничній в смт. Великодолинське, адресу якого згідно рішення виконкому Великодолинської с/р № 31 від 30.04.2013 р. було змінено на № 66 по вул. Залізничній в смт. Великодолинське, право власності на який було зареєстроване за відповідачем відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22.08.1962 р. виданого на підставі рішення виконкому Великодолинської с/р № 8 від 22.08.1962 р. (а.с. 8-10).

Крім цього, в період шлюбу сторін, на ім`я відповідача було зареєстроване право власності на земельну ділянку, площею 0,1493 га, кадастровий номер: 020060586 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить відповідачу згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 700550 від 22.12.2008 р. виданого на підставі рішення ХV сесії V скликання Великодолинської с/р від 14.08.2007 р. № 462-V, які розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське,вул. Залізнична, 66, на якій розташований спірний житловий будинок (а.с. 31).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає хибними і безпідставними твердження відповідача стосовно того, що саме він особисто побудував спірний житловий будинок до шлюбу, стверджуючи, що вказаним позовом позивачка, з якою вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 1955 р. і до сьогодні, нібито намагається позбавити його законного житла.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених норм Закону з приводу рівності часток подружжя у їхньому спільному нерухомому майні, яким і є спірне нерухоме майно та враховуючи приписи ст. 377 ЦК України щодо набуття особою права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, до якої переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника, суд вважає позов обґрунтованим, підтвердженим документально і таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що відповідач не уповноважував позивачку звертатися до позову в своїх інтересах з приводу визнання за ним права власності на ? частину спірного нерухомого майна, а тому в цій частині позову слід відмовити у його задоволенні, беручи до уваги позовні вимоги самої позивачки щодо поділу спільного майна подружжя з її часткою, яка становить ? частину спірного майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88,169209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КоПШС, ст.ст. 60,61,63,65,68-71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 218,316,317,368,369,372,377 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково ;

2.Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і на земельну ділянку, площею 0,1493 га, кадастровий номер: 020060586 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Залізнична, 66 ;

3.Визнати за ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1) право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і на ? частину земельної ділянки, площею 0,1493 га, кадастровий номер: 020060586 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Залізнична, 66 ;

4.В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Д.М. Гандзій