У Х В А Л А

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення банківських вкладів та моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 15 червня, 03 і 04 листопада 2011 року в регіональному відділенні Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке знаходиться в м. Севастополі, між ним та відповідачем було укладено договори депозитних вкладів «Стандарт» № № SAMDN9160, SAMDN3418, SAMDN5491, відповідно до умов яких він передав банку грошові кошти в сумі 41 220 грн, 22 400 доларів США та 12 тис. доларів США терміном на 1 місяць і 3 місяці зі сплатою 5,5 %, 7 % та 11 % річних відповідно. Оскільки після закінчення строку дії договорів позивач звернувся із заявою про повернення коштів, а банк у видачі коштів відмовив, з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача на свою користь за договором банківського вкладу від 15 червня 2011 року № SAMDN9160 - 41 220 грн вкладу та 17 962 грн 88 коп. процентів; за договором банківського вкладу від 03 листопада 2011 року № SAMDN3418 - 22 400 доларів США вкладу та 4 485,83 доларів США процентів; за договором банківського вкладу № SAMDN5491 від 04 листопада 2011 року - 12 тис. доларів США вкладу та 3 010,19 доларів США процентів, а також 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 7 400 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2015 року про виправлення описки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення грошових коштів за банківськими вкладами та витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт» від 15 червня 2011 року № SAMDN9160 в сумі 59 182 грн 88 коп., із яких: 41 220 грн - сума вкладу за договором та 17 962 грн 88 коп. - проценти за договором; грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт» від 03 листопада 2011 року № SAMDN3418 в сумі 26 885,83 доларів США, із яких: 22 400 доларів США - сума вкладу за договором та 4 485,83 доларів США - проценти за договором; за договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN5491 від 04 листопада 2011 року грошові кошти в сумі 15 010,19 доларів США, із яких: 12 тис. доларів США - сума вкладу за договором та 3010,19 доларів США - проценти за договором.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 609 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів відкриття депозитних рахунків у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитних рахунках на час розгляду справи, крім того, врахував неможливість виконання зобов'язань на тимчасово окупованій території.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення грошових коштів за банківськими вкладами та витрат на правову допомогу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із доведеності позивачем обставин про відкриття депозитних рахунків у відповідача та відмови останнього повернути передані банку кошти.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15 червня, 03 і 04 листопада 2011 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Севастополі, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори депозитних вкладів «Стандарт» № № SAMDN9160, SAMDN3418, SAMDN5491, відповідно до умов яких він передав банку грошові кошти в сумі 41 220 грн, 22 400 доларів США та 12 тис. доларів США терміном на 1 місяць і 3 місяці зі сплатою 5,5 %, 7 % та 11 % річних відповідно.

За змістом ч. ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У той же час, вирішуючи спір по суті та стягуючи з банку на користь вкладника проценти, установлені договорами банківського вкладу, апеляційний суд виходив із наданого позивачем розрахунку, проте на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України не зазначив період, за який стягуються проценти, за якою процентною ставкою вони нараховані та не зазначив правову підставу стягнення процентів поза межами строку дії договорів, будь-яких розрахунків не навів та не врахував, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договорами банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договорами банківського вкладу.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду в частині визначення сум, які підлягають поверненню на користь позивача, є передчасними.

Крім того, відхиляючи заперечення представника відповідача про те, що за виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення має відповідати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»), оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим та міста Севастополя і АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», та покладаючи відповідальність за невиконання умов договорів банківських вкладів на ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд не перевірив, чи не є зазначені обставини такими, що унеможливлюють виконання умов зазначеного договору та чи не буде таке стягнення подвійним у разі відшкодування зазначених сум АНО «ФЗВ».

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 24 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

О. В. Попович