РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи та представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4» (третя особа на стороні позивача, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2) про зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо перенесення 11.09.2015 року на рахунок простроченої заборгованості суми кредиту 87,66 доларів США за кредитним договором № Ф-8-І від 23.08.2006 року; зобовязати відповідача списати неправомірно нараховану 11.09.2015 року прострочену заборгованість в розмірі 87,66 доларів США та зробити перерахунок сплачених сум по вказаному кредитному договору відповідно до його умов та призначення платежу.

25 листопада 2015 року у справі було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке за заявою відповідача скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Після скасування рішення суду позовні вимоги було уточнено (змінено), позивач просить зобовязати відповідача: здійснити списання простроченої заборгованості по кредиту за період з 11.09.2015 року по 11.01.2016 року включно на загальну суму 503,66 доларів США; здійснити відповідний перерахунок та привести у відповідність з умовами кредитного договору № Ф-8-І від 23.08.2006 року банківські операції, здійснені за період з 11.09.2015 року по 11.01.2016 року включно, а саме: зарахувати сплачені позичальником платежі в рахунок погашення нарахованих відсотків та строкової заборгованості за кредитом; неухильно дотримуватися умов кредитного договору № Ф-8-І від 23.08.2006 року та не чинити позичальнику перешкод при виконанні його зобовязань за цим договором.

В судовому засіданні позивач та його представник, котра одночасно є третьою особою по справі, позов підтримали і просять задовольнити з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві. Пояснили, що належно виконували умови кредитного договору, сплатили тіло кредиту в сумах більших, ніж передбачено графіком погашення на поточну дату, тоді як відповідач на порушення договору, незважаючи на зазначення ними напрямків зарахування сплачуваних коштів, обліковує за ними прострочку по тілу кредиту, що загрожує їм притягненням до відповідного виду договірної відповідальності в солідарному порядку. Порушення прав позивача (поручителя) виявилось в тому, що фактично банк змінив умови кредитного договору графік погашення кредиту в частині залишку кредиту та строку остаточного погашення заборгованості. Банк зловживає своїми правами, усно мотивуючи це зміною програмного забезпечення, не посилаючись в обґрунтування своїх дій на жоден з пунктів договору, укладеного між сторонами. Порушено право на дострокове погашення кредиту. На час розгляду справи залишок тіла кредиту у відповідності до викладеного в п. 1.1 кредитного договору графіку внаслідок дострокових погашень відповідає тому, який передбачений станом на 10.02.2017 року. Спосіб захисту обраний такий, який є єдиним ефективним у відносинах між сторонами, при чому він охоплюється передбаченим ст. 16 ЦК України відновлення становища, що існувало до порушення права. Позичальник не заявляла власних позовних вимог щодо спірних правовідносин, оскільки вважає, що кредит погашається переважно коштами позивача її чоловіка, з яким вони є однією сімєю і їх права порушені в однаковій мірі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що право позивача поручителя за своєчасне виконання позичальником кредитного договору - не порушене і він обрав невірний спосіб захисту - немайновий в майнових відносинах. Позивач не ставить питання про визнання будь-якого правочину недійсним, про незаконність дій банку, однак фактично просить застосувати наслідки недійсності правочину. В позичальника дійсно існує заборгованість за договором по кредиту, відсотках та пені. На час розгляду даної справи судом банк ще не скористався своїм правом звернутися до суду з позовом до позичальника, в провадженні за яким могли б бути досліджені доводи останнього про дострокове погашення заборгованості. Суми дострокового погашення, які вносились позичальником, було зараховано банком як на відсотки, так і на тіло кредиту, у відповідності до п. 2.5 кредитного договору. Обовязок щомісячного погашення суми 104 долара США випливає з п. 1.1 кредитного договору, невиконання цього пункту мало місце і в минулому, однак банк йшов назустріч позичальнику. Просить в позові відмовити.

Заслухавши позивача та його представника, яка одночасно є третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що 23.08.2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк», найменування котрого на даний час змінено на ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Ф-8-І, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 доларів США зі сплатою 10% річних на умовах, визначених цим договором, з терміном користування кредитом з 23.08.2006 року до 21.08.2026 року.

Крім того, 23.08.2006 року між вище вказаними особами та ОСОБА_1 як поручителем було укладено договір поруки № Ф-8-І/1, за яким (п. 1.2 договору поруки) сторони обумовили солідарну відповідальність позичальника та поручителя за виконання зобовязань ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № Ф-8-І від 23.08.2006 року.

В п.1.1 кредитного договору викладено графік повернення кредиту, за яким кредит погашається щомісяця сумами по 104 долара США на місяць з тим, аби залишок заборгованості становив суму, не більшу від зазначеної в графіку на відповідний місяць.

Зокрема, станом на 10.09.2015 року залишок заборгованості за кредитом мав би становити 13664,00 доларів США, тоді як вже станом на 29.04.2015 року залишок по тілу кредиту складав 12053,64 грн., що підтверджується оборотною відомістю за період з 1.01.2014 року по 11.03.2015 року, наявною у справі. При цьому залишок в сумі 12104,00 доларів США передбачений графіком на 10.12.2016 року, в сумі 12000 грн. на 10.01.2017 року.

Станом на 10.01.2016 року залишок заборгованості за кредитом мав би становити 13248,00 доларів США, тоді як фактично складав 11841,63 грн., що підтверджується наданою відповідачем відомістю про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту станом на 3.03.2016 року, наявною у справі. При цьому залишок в сумі 11896,00 доларів США передбачений графіком на 10.02.2017 року.

Із зазначеного вбачається, що частина тіла кредиту була сплачена позичальником достроково, що відповідає умові п. 3.4.2 договору, згідно котрого позичальник має право достроково погашати кредит.

Договір не передбачає будь-якого спеціального порядку зарахування та обліку сум, які внесені як дострокове погашення кредиту.

11.09.2015 року банком було винесено на прострочку суму 87,66 доларів США, а в жовтні 2015 року січні 2016 року по 104,00 доларів США щомісячно як прострочену заборгованість за кредитом, що підтверджується оборотними відомостями за період з 1.03.2015 року по 21.09.2015 року, а також за період з 1.09.2015 року по 3.02.2016 року, копії котрих наявні у справі.

Вказана дія банку не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, а саме викладеному в п. 1.1 графіку повернення кредиту.

За змістом частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, кредитодавець зобовязаний здійснити відповідне коригування кредитних зобовязань споживача у бік їх зменшення.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Пунктом 2.5 кредитного договору встановлено черговість погашення заборгованості за ним, тому банк повинен спрямовувати сплачені позичальником кошти у розмірі, що перевищує встановлений щомісячний платіж, відповідно до умов, визначених у вказаному пункті договору.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом України в постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15.

Однак у відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач та його представник не змогли чітко назвати право позивача як поручителя у спірних правовідносинах, яке було б порушене. При цьому умови укладеного між сторонами договору поруки передбачають лише право поручителя набути усіх прав банку після виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору в частині виконаних ним зобовязань (п. 2.3 договору поруки), а також право бути письмово повідомленим банком про виникнення заборгованості позичальника (абз. 2 п. 3.2 договору поруки), однак ці права порушені не були.

Параграф 3 глави 49 ЦК України, яким врегульовано поруку як засіб забезпечення виконання зобов'язання, передбачає наступні права поручителя: права у разі пред'явлення до нього вимоги (ст. 555 ЦК України), права поручителя, який виконав зобов'язання (ст. 556 ЦК України), право на повідомлення про виконання зобов'язання боржником, стягнення з кредитора безпідставно одержаного або пред'явлення зворотної вимоги до боржника (ст. 557 ЦК України) та право на оплату послуг (ст. 558 ЦК України).

Жодне з цих прав позивача, оскільки він є саме поручителем у спірних правовідносинах, відповідачем порушено не було, а не порушене право не підлягає судовому захисту.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 8, 10, 11, 60, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 3, 16, 207, 213, 526, 555 558, 626, 627, 629, 640, 651, 654, 1049, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4» (третя особа на стороні позивача, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2) про зобовязання до вчинення дій відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами та третьою особою до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: