У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Ізмаїльської міської ради Одеської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою Ізмаїльської міської ради Одеської області на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Ізмаїльська міська рада Одеської області звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у кімнатах АДРЕСА_1, який є гуртожитком та належить до комунальної власності. Відповідачі без поважних причин більше, ніж шість місяців не проживають у зазначених жилих приміщеннях.

Ураховуючи викладене, Ізмаїльська міська рада Одеської області просила суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в гуртожитку.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року позов Ізмаїльської міської ради Одеської області задоволено. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування кімнатами АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції у частині визнання ОСОБА_3 та її сина - ОСОБА_7, такими, що втратили право користування вказаними жилими приміщеннями, скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову Ізмаїльської міської ради Одеської області в цій частині. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Ізмаїльська міська рада Одеської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Ізмаїльська міська рада Одеської області, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не мешкають за адресою: АДРЕСА_1, більше шести місяців на час звернення позивача до суду, тому відповідно до положень ст. 71 ЖК УРСР підлягають визнанню такими, що втратили право на жиле приміщення.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_7 та відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що ОСОБА_3 з сином інвалідом - ОСОБА_7, з поважних причин не проживали в гуртожитку з 2010 року, оскільки ОСОБА_3 наглядала за своєю свекрухою, ОСОБА_8, яка потребувала стороннього догляду після смерті чоловіка.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до корінця ордеру № 21 від 1 серпня 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на сім'ю з трьох осіб отримали кімнати АДРЕСА_1 на підставі рішення від 31 липня 2007 року № 7.

На підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області від 15 грудня 2008 року № 1647 гуртожиток по АДРЕСА_1 передано до комунальної власності.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У порушення зазначених норм матеріального та процесуального права суд не надав належної правової оцінки доводам позивача та наданим ним доказам щодо непроживання відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_7, у гуртожитку більше шести місяців без поважних причин.

Зокрема, відповідно до актів, складених комунальним підприємством «Житсервіс-2», які наявні в матеріалах справи, відповідачі не проживали у приміщеннях гуртожитку №№ 42 - 45 з 2009 року, а згідно з показами свідків відповідачі з моменту отримання ордеру не проживали в указаних приміщеннях.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Разом з тим апеляційний суд не врахував, що з наданих ОСОБА_3 довідок убачається поважність не проживання в спірних приміщеннях гуртожитку в період з 2010 року до 2015 року, отже, не з'ясував, а ОСОБА_3 не довела, чи були інші особи, крім ОСОБА_3, які б могли надавати допомогу її свекрусі - ОСОБА_8

Таким чином, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не визначився з характером спірних правовідносин; не встановив з якого саме часу в 2010 році ОСОБА_3 з сином не проживали у спірних приміщеннях гуртожитку при тому, що з наданих позивачем актів вбачається, що відповідачі у спірному житловому приміщенні не проживають з жовтня 2009 року (а.с. 8); не звернув уваги на те, що кімнати №№ 42 - 45 надавались на ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та залишив у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 всі кімнати, надані й іншим відповідачам, які визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Ізмаїльської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик