Єдиний унікальний номер 722/1317/16-ц
Номер провадження 2/722/306/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

за участі позивача: ОСОБА_1

її представника: ОСОБА_2

та відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2014 року та рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2016 року, їй на праві власності належить 5/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літня кухня, з підвалом літ. «Д»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Є»; сарай, літ «Ж»; ворота/огорожа №1-2, розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Відповідачу, згідно рішення Сокирянського районного суду, належить 1/6 частки вказаного будинку, включаючи господарські споруди.

Оскільки частка відповідача у праві спільної часткової власності на будинок є незначною та не може бути виділена в натурі, відповідач за спірною адресою ніколи не проживав та не проживає, спільне проживання та користування вказаним будинком є неможливим, відповідач більше десяти років проживає разом із своєю дружиною в належному їй будинку, просила припинити право спільної часткової власності відповідача на спірний будинок в розмірі 1/6 частки, перерахувавши на його користь суму її вартості, внесену нею на депозитний рахунок суду та визнати за нею право власності на 1/6 частки у спірному майні.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи що припинення його права власності на частку у спірному майні завдасть істотної шкоди його правам та інтересам, оскільки він не має у власності будь-якого іншого житла. Із наданою позивачем оцінкою вартості належної йому частки будинковолодіння він не погоджується, оскільки оцінка вартості будинку та його часток проводилася експертом без попередження його про кримінальну відповідальність, у зв'язку з чим вона є неналежним доказом. Вважає що спільний з позивачем будинок можна поділити в межах належних їм часток для спільного проживання та користування, однак позивач на це не погоджується.

Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власницею 5/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літня кухня, з підвалом літ. «Д»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Є»; сарай, літ «Ж»; ворота/огорожа №1-2, розташовані за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_3, є власником 1/6 частки вказаного житлового будинку, включаючи господарські будівлі.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи із змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним, а отже право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України вбачається, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

Так, згідно висновку експертного будівельно-оціночного дослідження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2, проведеного експертом Борисяком Л.М. 04.05.2016 року, ринкова вартість житлового будинку з належними будівлями та спорудами становить 101743 грн. Ринкова вартість 1/6 частини житлового будинку з належними будівлями та спорудами становить 16957 грн.

Окрім того, експертом визначено, що технічна можливість виділу в натурі 1/6 частини спірного будинковолодіння по АДРЕСА_2, належної ОСОБА_3 згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2016 року неможлива, оскільки не можуть бути виділені в натурі приміщення, які б відповідали вимогам будівельних норм і правил, що пред'являються до житлових та підсобних приміщень.

Згідно квитанції №0.0.555733898.1 від 20.05.2016 року, ОСОБА_1 було внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області, визначену оцінювачем вартість 1/6 частки спірного будинковолодіння в сумі 16957 грн.

З відповідей т.в.о. начальника Сокирянського РВ УМВС № 41/5216 від 09.06.2014 року та №5448 від 14.06.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до працівників міліції з приводу суперечок із своїм братом ОСОБА_3 стосовно належного їм будинковолдодіння.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідки про склад сім'ї №1330 від 06.06.2016 року, копії свідоцтва про право власності від 04.06.2015 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в будинку своєї дружини, належного їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, частка відповідача у спірному майні є незначною, згідно доказів наданих позивачем, виділення її в натурі неможливе, відповідач та члени його сім'ї забезпечені іншим житлом, а тому наявні всі умови, передбачені ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку ОСОБА_3 у спільному майні.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що висновок експерта-оцінювача є неналежним доказом в даній цивільній справі та визначена ним вартість частки його майна не відповідає ринковим цінам з огляду на таке.

Згідно ч.3 ст.10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду даної справи, відповідачем не було надано суду будь-який належних та допустимих доказів того що належна йому частка у спірному будинковолодінні може бути виділена в натурі.

Клопотання про призначення відповідної судової експертизи про визначення можливості і варіантів виділення належної йому 1/6 частки будинковолодіння, відповідачем не заявлялося.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, позивачем сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, позивачі-громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасники бойових дій у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно посвідчення НОМЕР_1 від 01.10.2007 року, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС ІІ категорії.

За таких обставин, судовий збір за подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу та витрати пов'язані із проведенням судових експертиз.

Згідно угоди про надання правової допомоги від 26.05.2016 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній зобов'язався надати ОСОБА_1 правову допомогу, як представник у цивільній справі у відповідності до ст. 38 ЦПК України. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, сума вартості наданих ним послуг ОСОБА_1 складає 1258 грн.

Разом з тим, виходячи з норм діючого законодавства, суд вважає, що дії ОСОБА_2, які він здійснював як в процесі судового розгляду справи, так і під час підготовки справи до судового розгляду, повинні розцінюватися не як надання правової допомоги адвокатом, а як представництво інтересів позивача.

Оскільки, надання допомоги представником не відноситься до виду судових витрат в розумінні ст.79 ЦПК України, понесені позивачем витрати по оплаті послуг представника не підлягають відшкодуванню, а тому позивачу слід відмовити в частині стягнення на її користь витрат на правову допомогу за представництво в суді в сумі 1258 грн.

Окрім цього, слід відмовити позивачу також і в стягненні на її користь з відповідача вартості проведеної оцінки будинковолодіння в сумі 1200 грн., оскільки наданий в додатку до позовної заяви висновок експертного будівельно-оціночного дослідження житлового будинку від 04.05.2016 року за своєю правовою природою не є висновком судового експерта, за результатом призначення судом відповідної судової експертизи.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 317, 321, 346, 355, 358, 365 ЦК України, раїни, ст.ст. 3, 10-11, 58-60, 64, 88, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, на 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літня кухня, з підвалом літ. «Д»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Є»; сарай, літ «Ж»; ворота/огорожа №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_2

Виплатити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, внесену ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_2, на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літня кухня, з підвалом літ. «Д»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Є»; сарай, літ «Ж»; ворота/огорожа №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_2, в розмірі 16 957 (шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літня кухня, з підвалом літ. «Д»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Є»; сарай, літ «Ж»; ворота/огорожа №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь держави (р/р 0204, одержувач: УДКСУ у Сокирянському районі, 22030001, ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135), судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: