У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Гончара В.П., Амеліна В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Відділ обліку та розподілу житлової площі Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про скасування розпорядження і прийняття на квартирний облік, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Відділ обліку та розподілу житлової площі в Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації в якому, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви (а.с.55), просив скасувати розпорядження голови Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 березня 2014 року № 159 щодо відмови у прийнятті позивача на квартирний облік, а також прийняти позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на квартирний облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов і має право на позачергове забезпечення жилою площею з 14 березня 2014 року.

Зазначає, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи та з 24 вересня 2013 року зареєстрований і проживає разом із своєю тіткою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в однокімнатній квартирі площею 11,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи розміри зазначеної жилої площі, що становить 5,75 кв.м. на члена родини, позивач звернувся до відділу обліку та розподілу житлової площі Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про прийняття його на квартирний облік, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Розпорядженням Солом'янської районної в м Києві державної адміністрації від 14 березня 2014 року № 159 позивачу було відмовлено у постановці на облік на підставі п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, та п. 7 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок від 30 квітня 1991 року №234.

РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 159 від 14 березня 2014 року, яким відмовлено у прийнятті ОСОБА_4 на квартирний облік.

Зобов'язано Солом'янську районну в м. Києві державну адміністрацію розглянути питання про прийняття на квартирний облік ОСОБА_4, як такого, що потребує поліпшення житлових умов і має право на позачергове забезпечення житловою площею.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 215 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року та в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі скаржник ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач звернувся з заявою для постановки на квартирний облік складом сім'ї 1 особа. Однак і в своїй заяві і в позові посилається на те, що квартира, в якій він проживає, не відповідає вимогам закону щодо середньої забезпеченості розміром жилої площі на одну людину, оскільки він там проживає зі своєю тіткою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доказів на підтвердження родинних стосунків з ОСОБА_5 позивач не надав та в судовому засідання їх не довів, що також стало підставою для відмови у постановці на квартирний облік.

Крім того, відповідно до п.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР не передбачено такої категорії надання пільг у вигляді першочергового забезпечення житловим приміщенням для інвалідів з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як і не передбачено цього ст. 45 ЖК УРСР.

Так, судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи.

Відповідно до п. 10) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім'ї загиблих або померлих громадян).

Згідно п.п. 13, 14 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10); Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги наявні в матеріалах справи письмові докази, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не відноситься до осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а тому відсутні підстави для його позачергової постановки на квартирний облік.

При цьому, доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не враховано пільгу позивача відповідно до абз. 2 п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР є безпідставними, з урахуванням того, що дана пільга стосується осіб, які мають право на першочергове одержання жилих приміщень, до яких, згідно положень ст. 45 ЖК УРСР, позивач не відноситься.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції також не спростовують.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, переглядаючи спір в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі, надав їм належну правову оцінку, правомірно застосував норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дає підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанцій були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.П.Гончар

В.І.Амелін