Справа № 465/1788/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4048/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника третіх осіб - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ СК «АСКА», третіх осіб: Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міністерства доходів і зборів у Львівській області, про стягнення страхового відшкодування .

Дане рішення оскаржила позивач ОСОБА_2.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року скасовано.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ СК «АСКА», треті особи: Міністерство доходів і зборів України, Головне управління Міністерства доходів і зборів у Львівській області, про стягнення страхового відшкодування, закрито.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 рокуОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що твердження суду про відсутність підстав для виплати їй коштів через використання сплачених страхових платежів є невірним та не може бути підставою для невиплати страхової суми, оскільки заява надана нею відповідачу у встановленій формі 27 грудня 2012 року та протягом семи днів відповідач був зобов'язаний здійснити виплату страхової суми або повідомити про причини відмови у виплаті страхової суми.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Згідно з ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вичерпав кошти, що знаходяться на спеціальному рахунку для виплат страхових платежів, їх відсутність унеможливлює стягнення коштів та виконання відповідачем обов'язків страховика.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 4 вересня 1990 року по 21 листопада 2012 року працювала в органах Державної податкової служби.

Наказом №93-о від 21 листопада 2012 року ОСОБА_2 звільнена з роботи з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу особливо важливих перевірок та зустрічних перевірок управління податкового контролю на підставі ст.39 КЗпП України у зв'язку з інвалідністю.

Відповідно до ст.347 Податкового кодексу України посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за останньою посадою, а у разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

29 жовтня 2012 року між ПрАТ "УАСК "АСКА" та Державною податковою службою України був укладений договір СТД № 3126676 про закупівлю послуг зі страхування посадових осіб державної податкової служби України(далі - договір).

Відповідно до умов пункту 1.1 договору його предметом є закупівля послуг з обов'язкового соціального страхування (страхування посадових осіб органів державної податкової служби України) відповідно до Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затверджених постановою КМУ від 03 червня 1994 року №349.

Згідно з п. 10.2. договору, зобов'язання ПАТ «УАСК «АСКА» по виплаті страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися у проміжок часу з 03.08.2008 року по 31.12.2012 року або до повного виконання страховиком вимог пункту 6.3.8. договору.

Пунктом 6.3.8. договору визначено, що виконавець зобов'язаний припинити прийом документів на страхові виплати у разі повного використання сплачених страхових платежів, визначених п. 3.1. договору, про що повідомити замовника.

Згідно з п. 6.3.6. договору виконавець зобов'язаний здійснювати страхові виплати за умови надходження на спеціальний рахунок виконавця страхових платежів у розмірах, необхідних для проведення страхових виплат.

У відповідності до п. 6.4.4. договору виконавець має право відмовити у страхових виплатах застрахованому або спадкоємцю в разі повного вичерпання на спеціальному рахунку виконавця сплачених страхових платежів, визначених в п. 3.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток 1 до цього договору) становить 3 768 394,00 грн. без ПДВ.

Згідно п.5.4 Договору страхові виплати за цим договором не можуть перевищувати 94 відсотки від суми отриманих страхових платежів за цим договором.

У п.п. 6.3.1, 6.1 Договору встановлено, що замовник зобов'язаний перерахувати на спеціальний рахунок виконавця страховий платіж, включаючи витрати виконавця на проведення страхування у розмірі 6 відсотків суми цього платежу за умови надходження коштів на реєстраційний рахунок ДПС України.

Отже, сума витрат на проведення страхування, які повинен був одержати згідно умов договору страховик, становить 226103,64 грн., а відтак загальний розмір страхових виплат за договором СТД № 3126676 від 29.10.2012 року не може перевищувати 3542290,36 грн.

27 грудня 2012 року позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхової суми, яка відповідачем отримана 29 грудня 2012 року.

Листом від 29.01.2013 року ПрАТ УАСК «АСКА» повідомила ОСОБА_2 про відмову у проведенні страхової виплати у зв'язку із повним використанням коштів, призначених для виплати страхових платежів.

Згідно з п.5.3 договору СТД № 3126676 від 29.10.2012 року виконавець надає до 15.01.2013 року замовнику річний звіт щодо використання коштів станом на 31.12.2012 року.

Відповідно до звіту про використання коштів, перерахованих ДПА України для ПрАТ «УАСК «АСКА» станом на 31.12.2012р. в розрізі регіональних відділень, страховою компанією отримано від ДПС України кошти в сумі 3768394 грн., зареєстровано справ на загальну суму 3 620 392,05 грн. та фактично виплачено коштів у розмірі 3 542 290,36 грн.

Також розмір здійснених ПрАТ «УАСК «АСКА» страхових виплат згідно вищезазначеного договору підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що її захворювання перебуває у причинному зв'язку з виконанням нею службових обов'язків під час проходження служби у державному податковому органі.

Відповідно до п. 26 Положення про умови, порядок та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 3 грудня 2009 року № 1317, причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання: одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час; одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди; одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов'язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання; одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період; пов'язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав; пов'язані з виконанням службових обов'язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; одержані внаслідок політичних репресій; пов'язані з виконанням обов'язків військової служби або службових обов'язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання: отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; пов'язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв'язку.

Відповідно до п.24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 3 грудня 2009 року №1317, форма документів, що використовується у роботі комісій, затверджується МОЗ.

На підтвердження причини захворювання позивач надала довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, видану МСЕК 21 грудня 2012 року, за формою №158/о, затвердженою наказом МОЗ України від 19 травня 2003 року № 224.

Зазначений наказ втратив чинність відповідно до наказу МОЗ України від 30 липня 2012 року № 576.

Наказом МОЗ України від 30 липня 2012 року №577 затверджена нова форма довідки форми №158/о та інструкція щодо її заповнення.

Видана позивачу довідка від 21 рудня 2012 року не відповідає наказу МОЗ України від 30 липня 2012 року №577 , зокрема, в ній відповідно до вимог інструкції не зазначено у зв'язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (трудове каліцтво, травма) .

З наданої позивачем довідки МСЕК від 21 листопада 2012 року вбачається, що їй встановлена друга група інвалідності, причиною чого вказане загальне захворювання.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку по виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: