Справа № 344/2906/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1137/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором від 21.11.2006 року. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача борг за неповернення кредитних коштів та процентів в розмірі 51 756,29 швейцарських франків та пені в розмірі 423 956,91 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.2006 року в сумі 51 756,29 швейцарських франків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн.

На вказане рішення ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, оскільки не погоджується із рішенням в частині відмови у стягненні пені. Зазначає, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 423 956,91 грн., застосувавши строк позовної давності, та виходячи з того, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 03.03.2014 року, а останній платіж відповідач здійснив 20.01.2012 року, тобто, на думку суду, позовна давність на стягнення пені почалась 23.02.2012 року, а останнім строком для предявлення вимоги стосовно пені було 23.02.2013 року, тому позивачем пропущено позовну давність. Однак апелянт не погоджується із таким висновком суду, оскільки такий висновок суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, а саме: ч.2 ст.551, ч.2 ст.258, ст.253, ст.549 ЦК України. Зазначає, що позивачем подано довідку-розрахунок заборгованості за кредитом станом на 09.12.2015 року, в якій міститься розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 09.12.2014 року по 09.12.2015 року, тобто за один рік, у межах строку позовної давності, встановленого ч.2 ст.258 ЦК України.

З наведених підстав апелянт просив рішення в частині відмови у стягненні пені скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі; судові витрати за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача.

До апеляційного суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Сторони, що беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.2006 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надало кредит ОСОБА_1 у розмірі 76 049,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.11.2016 року (а.с.5-15).

Проте свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору, розмір якої згідно розрахунку заборгованості станом 09.12.2015 року становив 51 756,29 швейцарських франків, з яких 34 877,82 швейцарських франки заборгованість по кредиту, 16 878,47 швейцарських франків заборгованість по процентах за користування кредитом, та 423 956,91 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких 267 870,63 грн. пеня по тілу кредиту, 156 086,28 грн. пеня по процентах (а.с.125-139).

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 51 756,29 швейцарських франків (заборгованість по кредиту та заборгованість по процентах), суд виходив з того, що позов у цій частині є обгрунтованим.

У зазначеній частині судове рішення ні апелянтом, ні відповідачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 423 956,91 грн., суд виходив з того, що стосовно цієї вимоги позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останню проплату по кредитному договору відповідач здійснив 20.01.2012 року, право вимоги сплати пені у позивача виникло 23.02.2012 року, а строк позовної давності по пені сплив 23.02.2013 року. Натомість позовна заява подана позивачем до суду лише 03.03.2014 року, тобто за межами строку позовної давності. При цьому в поданих до суду запереченнях на позов відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Однак такий висновок суду суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду у зазначеній частині вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.551 ЦК України умовами кредитного договору (п.7.1) передбачено, що розмір пені за прострочення виконання грошового зобовязання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Такою є правова позиція Верховного Суду України у постанові №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року.

У довідці-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 09.12.2015 року (а.с.137-139) міститься розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 09.12.2014 року по 09.12.2015 року, тобто за один рік. Як слідує із розрахунку, пеню нараховано після предявлення позивачем позову, в межах позовної давності (один рік), а тому строк позовної давності про стягнення пені за кредитним договором позивачем не пропущено.

Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення в частині вимоги про стягнення пені, тому відповідно до ст.309 ЦПК України рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 423 956 грн. 91 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.2006 року.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 423 956,91 грн. (чотириста двадцять три тисячі девятсот пятдесят шість гривень 91 копійка) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_2