Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/206/15-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М.
Категорія 27 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання додаткової угоди №1 від 02.03.2012 року до кредитного договору №ZHVPGL00000062 від 17 лютого 2006 року недійсною

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом. В обґрунтування позову зазначала, що 17.02.2006 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") був укладений кредитний договір №ZHVPGL00000062, на підставі якого вона отримала у кредит 28500 дол.США строком до 16.02.2021 року.

В цей же день між сторонами був укладений іпотечний договір.

02 березня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, на підставі якої зменшувалась сума заборгованості на 209,11 дол.США, змінювалась дата повернення кредиту до 22.02.2027 року, збільшувалась сума кредиту до 29780,83 дол.США, збільшувалась сума страхових платежів до 3279,58 дол.США та графік погашення кредиту викладався у новій редакції.

Посилаючись на те, що банк в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в особі відповідача не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, не попередив позивача про збільшення послуг щодо істотного зростання вартості кредиту, ніж це очікувалось під час укладання договору, позивачка за вказаних обставин просила визнати недійсною додаткову угоду №1 від 02.03.2012 року до кредитного договору №ZHVPGL00000062 від 17 лютого 2006 року.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необ'єктивний розгляд справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлене рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, будучи вільною в укладенні додаткової угоди до основного договору, була ознайомлена з її умовами та вважала їх справедливими, отримала необхідну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, розуміла всі умови додаткової угоди, правові наслідки її укладення, у тому числі, можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, та погоджувалася з ними, що засвідчила особистим підписом.

Оскільки в момент вчинення сторонами оспорюваного правочину були додержані встановлені чинним законодавством вимоги та сторони уклали правочин, володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій, на підставі вільного волевиявлення, котре відповідало їх внутрішній волі як учасників правочину, тому підстави для визнання недійсною додаткової угоди №1 від 02.03.2012 року до кредитного договору №ZHVPGL00000062 від 17.02.2006 року відсутні.

З таким висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.02.2006 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") був укладений кредитний договір №ZHVPGL00000062, на підставі якого ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 28500 дол.США строком до 16.02.2021 року.

В цей же день між сторонами був укладений іпотечний договір. згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, 02 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" була укладена додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, якою внесено зміни, зокрема: зменшувалась сума заборгованості на 209,11 дол.США, змінювалась дата повернення кредиту до 22.02.2027 року, збільшувалась сума кредиту до 29780,83 дол.США, збільшувалась сума страхових платежів до 3279,58 дол.США та графік погашення кредиту викладався у новій редакції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував та не дав належної оцінки тій обставині, що на порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відтак, висновок суду першої інстанції про ознайомлення позивача з умовами додаткової угоди та отримання необхідної інформації щодо сукупної вартості кредиту є необґрунтованим, оскільки матеріалами справи нічим не підтверджений.

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 є підставним, оскільки в матеріалах даної справи при укладанні додаткової угоди немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Крім того, із пояснень відповідача встановлено, що кінцевий термін дії додаткової угоди збільшений банком помилково.

Таким чином, додатковою угодою № 1 до кредитного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" включило положення, які відповідно до ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, враховуючи додаткові нарахування; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях; графік погашення кредиту взагалі не видавався, які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що за висновком суду апеляційної інстанції є також несправедливим відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.

Враховуючи, що умови додаткової угоди № 1 до кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, а, відтак є підстави для визнання такої угоди недійсною.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати додаткову угоду №1 від 02.03.2012 року до кредитного договору №ZHVPGL00000062 від 17 лютого 2006 року - недійсною.

Стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" в доход держави 511 грн.56 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді