Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7671/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Приватбанк звернулось до суду з названим позовом. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ZRН0SЕ00000318 від 04.07.2005 року по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13.07.2010 року по 13.07.2015 року у розмірі 9133,26 грн. В обґрунтовування вимог зазначав, що відповідно до кредитного договору № ZRН0SЕ00000318 від 04.07.2005 року відповідач отримав кошти в розмірі 2 500,00 грн. на строк з 04.07.2005 року по 03.07.2006 року. В уточненій позовній заяві банк вказав, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,25% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості. Враховуючи, що кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, договір не є розірваним чи припиненим, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 13.07.2010 року по 13.07.2015 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в межах строку позовної давності задовольнити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що відмовляючи у задоволенні вимог у звязку зі спливом строків позовної давності суд першої інстанції не врахував, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Вказує, що в договорі датою 03 липня 2006 року визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушення по сплаті та просроченої заборгованості, а не кінцевий термін виконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору в цілому. Вважає, що банк має право на стягнення з боржника суми заборгованості на прострочену заборгованість по відсотках за період з 13.07.2010 року по 13.07.2015 року у розмірі 9133,26 грн., оскільки отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином /ст.599 ЦК України/.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 4 липня 2005 року між ПАТ КБ „Приватбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRН0SЕ00000318, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 2 500грн. на строк з 04.07.2005 року по 03.07.2006 року включно /а.с.5-6/.

Позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у договорі строки. За умовами договору погашення кредиту мало відбуватись щомісяця у період сплати з 1 по 5 число кожного місяця у сумі 269,23грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками,комісією, а також інших витрат. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,25% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Предявляючи позов, ПАТ КБ „Приватбанк просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками за період з 13.07.2010 року по 13.07.2015 року у сумі 9 133,26грн., посилаючись на те, що кредит не погашено.

Однак, позивач ні у позовній заяві, ні в уточненій позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не вказує про наявність судового рішення, ухваленого за його позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості.

Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 2 грудня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRН0SЕ00000318 від 04.07.2005 року, що станом на 30.10.2012 року становила 35 309,85грн. та складалась із заборгованості за кредитом -1 882,29грн., заборгованості по процентам -13 395,18грн. та пені 20 032,38грн. у звязку зі спливом позовної давності /а.с.22,23/.

Рішення набрало законної сили і є чинним.

Відтак, зазначеним рішенням встановлено відсутність підстав для стягнення як основної суми кредиту так і процентів та штрафних санкцій у звязку з чим відмовлено в позові.

А тому звернення позивача до суду з вимогами про стягнення процентів з 13.07.2010 року по 13.07.2015 року не узгоджується із загальними приписами цивільно-процесуального законодавства.

Оспорення встановлених судом фактів і правовідносин в іншому процесі не допускається /ч.2 ст.223 ЦПК України/.

У рішенні суду від 17 вересня 2013 року суд дійшов висновку про те, що банк пропустив строки позовної давності у вимогах до відповідача ще станом на 30.10.2012 року, а тому вимоги позивача про подальше стягнення процентів є безпідставними.

Доводи ПАТ КБ „Приватбанк могли б заслуговувати на увагу за відсутності рішення суду про відмову в позові або наявності рішення суду про стягнення заборгованості, якщо би воно не було виконано на час предявлення позову.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ПАТ КБ „Приватбанк, підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його прийняття.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді