22.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/2779/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22червня 2016 року Ленінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Федченко В.М.,

при секретаряхБунакової С.О.,ОСОБА_1,

за участю: позивача ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобовязання не чинити перешкоди в проживанні, визнання права користування житлом та вселення в житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачказвернулася до суду з позовом до Відповідача про зобовязання не чинити перешкоди в проживанні, визнання права користування житлом та вселення в житловий будинок №36 по вул. Депутатській у мікрорайоні Таромське в м.Дніпропетровську.

Звернення до суду мотивує тим, що перебуває з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1991 року, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка уклала шлюб з ОСОБА_7 та у них народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_9 зазначає що вони разом з її чоловіком - Відповідачем у справі - з часу утримання покійного діда Відповідача проживали у спірному будинку. Впродовж часу Відповідач став власником вказаного спірного житлового будинку на підставі Договору дарування. Крім того, в зазначеному будинку разом з ними проживали їхня донька із чоловіком і онуком.

Починаючи з січня 2015 року між ОСОБА_9 та Відповідачем у справі почалися сварки на побутовому рівні, у звязку із чим Відповідач фактично у примусовому порядку виселив ОСОБА_9 з будинку разом із донькою, її чоловіком та їхнім онуком,змінив замки та залишив в будинку власні речі ОСОБА_9. На час подання позовної заяви вона не має змоги потрапити та проживати в спірному будинку.

З посиланням на ст.405 ЦК України ОСОБА_9 вважає, що вона як законна дружина власника житлового будинку, яким є Відповідач, має право на проживання у спірному будинку, оскільки іншим шляхом вирішити даний виниклий спір не є можливим.

Тому просить суд визнати за нею право на користування та проживання у спірному житловому будинку, вселити її в зазначений будинок та зобовязати Відповідача не чинити їй перешкоди в праві користування спірним будинком (а.с.2-4).

В судовому засіданні ОСОБА_9 та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Просили суд задовольнити їх, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Вважають, що ОСОБА_9 має право на визнання за нею права користування і проживання в спірному житловому будинку, який знаходиться у власності Відповідача, та на вселення її у зазначений будинок.

ОСОБА_9 також пояснила суду, що не мешкає в будинку з листопада 2015 року, коли Відповідач замінив в будинку замки.

В судовому засіданні Відповідач та його представник не визнали заявлені вимоги, просили суд відмовити ОСОБА_9 у задоволенні заявлених позовних вимог, які є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідач суду пояснив, що ОСОБА_9 не має права на вселення в належний йому спірний будинок, власником якого він є але не зареєстрований в ньому. Крім того, ОСОБА_9 має житло у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи №89А, корпус№2, квартира №820. Сам він також зареєстрований за вказаною адресою. Спірний будинок отримано ним у власність восени 1997 року на підставі договору довічного утримання від 26.06.1997 року, укладеному між ним та ОСОБА_10. Мали місце випадки, в тому числі й у січні поточного року, коли ОСОБА_9 проникала через вікно в його будинок та виносила належні йому речі. Речей ОСОБА_9 в його будинку взагалі немає. Просив суд відмовити ОСОБА_9 у задоволенні позову.

Також Відповідач надав суду письмові «Заперечення проти позову», з яких слідує те, що заявлені вимоги він вважає незаконними та не обґрунтованими. ОСОБА_9 не мешкає в його будинку не з січня 2015 року, а з літа 2010 року коли вони припинили шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства, які не поновили до теперішнього часу. Їхні відносини ще більше погіршилися після того, як ОСОБА_9 спровокувала скандал і бійку з метою порушити проти нього кримінальну справу та заволодіти його будинком.

У 2012 році Відповідач звертався до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу за тих обставин, що ОСОБА_9 залишила сімю і почала відвідувати якусь релігійну секту. На перший раз суд надав їх час для примирення, якого не сталося.

У грудні 2014 року він вдруге звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Ленінського районного суду від 24.02.2015 року шлюб сторін розірвано.

Відповідач далі у своїх «Запереченнях…» зазначає те, що суд надав вірну оцінку їхнім відносинам і встановив той факт, що ОСОБА_9 дійсно не стала проживати в сімї з 2010 року. Про свою ціль заволодіти будинком ОСОБА_9 підтвердила тоді в судовому засіданні при розірванні шлюбу і визнала те, що вона зверталася з заявою в міліцію про нібито побиття її ним з метою здійснити яким чином на нього вплив. ОСОБА_9 пять років була відсутня і не проживала разом із ним, а тільки періодично приходила з метою влаштувати сварки та бійки. Вважає, що ОСОБА_9 втратила своє право на користування та проживання в його будинку. Крім того, ОСОБА_9 забезпечена житлом. Ніяких особистих речей ОСОБА_9 в його будинку немає. Тому просить суд відмовити ОСОБА_9 в заявлених нею вимогах (а.с.46-47).

До «Заперечень…» також були додані копія заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 у справі №205/10472/14-ц (пров. №2/205/248/15) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за ким шлюб сторін розірвано, а також копія вступної та резолютивної частини ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 року залишено без змін (а.с.49-50, 103, 104-105).

Представник Відповідача суду також пояснив, що сторони жили у спірному будинку без реєстрації, фактично не мешкають разом з 2010 року, шлюб між ними розірвано остаточно у лютому 2015 року за вини самої ОСОБА_9, яка записалася в якусь релігійну секту, взагалі не приділяла уваги Відповідачу, який має вади зі слухом, та намагалася заволодіти будинком останнього. ОСОБА_9 взагалі не має права користування житлом, яке є приватною власністю Відповідача, оскільки не мешкає в будинку більше року та не є дружиною та членом сімї Відповідача. Відповідач ще у 2012 році звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_9, але тоді сторонам було надано строк для примирення, яке за поведінки ОСОБА_9 не відбулося. ОСОБА_9 частенько незаконно проникає в будинок та виносить належні Відповідачеві речі. Просив суд відмовити ОСОБА_9 у позові про вселення у спірний будинок.

Допитана в якості свідка з боку ОСОБА_9 ОСОБА_11 суду пояснила, що знайома з ОСОБА_9 біліше десяти років, оскільки працюють разом на ринку. Крім того, вона є хрещеною матірю онука ОСОБА_9. В спірний будинок вона приходила тоді, коли там не було Відповідача. Останній якось приходив до неї з погрозами через те, що вони з ОСОБА_9 ходять до церкви. Відносини між Відповідачем та ОСОБА_9 погіршилися після того, як вона разом з ОСОБА_9 стала навідуватися до церкви. В останнє була в спірному будинку в жовтні або в листопаді 2015 року. Відповідач відключив в будинку газ, воду, електрику та поміняв замки. Тому в будинку жити неможливо. Де мешкає сам Відповідач, невідомо. Якось мав місце випадок, коли Відповідач вдарив ОСОБА_9 в живіт. Після того ОСОБА_9 в лікарні робили операцію по видаленню частини кишківника, яка обійшлася в сім тисяч гривень, які вони назбирали на операцію.

Допитана в якості свідка з боку ОСОБА_9 ОСОБА_12 суду пояснила, що знає сторони у справі більше двадцяти років. Одного часу сторони жили разом у спірному будинку і навіть мали наміри його продати, але потім передумали. ОСОБА_9 проживала в спірному будинку всю осінь 2015 року. Однак, взимку тепер у будинку неможливо жити, оскільки опалювальну систему розібрано, світло, газ та воду відключено. Вважає, що це є агресією з боку Відповідача. Зараз їй невідомо те, живе в будинку хто-небудь чи ні.

Допитана в якості свідка з боку ОСОБА_9 ОСОБА_13 суду пояснила, що працює водієм та познайомилася з ОСОБА_9 на ринку «Озерка». Знайомі з 2005 року. До осені 2015 року вона їздила у спірний будинок до ОСОБА_9 чи то один раз на місяць або один раз на тиждень, привозила ОСОБА_9 овочі. Остання постійно казала те, що чоловік у неї добрий. Жила ОСОБА_9 в будинку доти, поки її чоловік не змінив замки. Вважає, що Відповідач потрапив під дурний вплив, став вживати спиртні напої і тому сторони розірвали шлюб.

Допитана в якості свідка з боку Відповідача ОСОБА_14 суду пояснила, що це була хороша сімя. Відповідач має 29 років «гарячого стажу» і тому отримав кімнату в гуртожитку. Сторони удвох робили там ремонт. Відповідач є глухим. Приблизно з 2005 року ОСОБА_9 стала їздити на лівий берег Дніпра в якусь секту, пропадала там усі вихідні дні, їсти вдома не готувала та перестала спати з Відповідачем. Потім ОСОБА_9 стала тероризувати Відповідача, вимагаючи від нього продати спірний будинок. Це триває приблизно пять років. ОСОБА_9 хотіла «посадити» Відповідача, а будинок продати. Відповідач взагалі боявся зайти в будинок, оскільки ОСОБА_9 відразу починала галасувати про те, що Відповідач її начебто бє. Тому Відповідач був змушений бігти звідти. ОСОБА_15 вже півтора роки здійснює догляд за своєю матірю, а ОСОБА_9 винесла все з будинку та тероризує Відповідача. Тому він боїться туди заходити. ОСОБА_9 усі сусіди висловлюють те, що вона навмисно заганяє Відповідача в труну.

Допитаний в якості свідка з боку Відповідача ОСОБА_16 суду пояснив, що знає Відповідача із самого дитинства. Відносини між сторонами зіпсувалися приблизно пять років тому. Бували випадки, коли Відповідач ночував у нього вдома, оскільки побоювався скандалів з боку ОСОБА_9. ОСОБА_9 практично у спірному будинку не жила, а тільки набирала в підвалі овочі та прямувала з ними на ринок «Озерка». Сторони розлучилися через ту обставину, що ОСОБА_9 пішла до релігійної секти. З осені 2015 року Відповідач у спірному будинку не проживає.

Допитана в якості свідка з боку ОСОБА_9 ОСОБА_6,дочка сторін, суду пояснила що між сторонами мали місце лайки і тому вона разом зі своїм чоловіком, дитиною та ОСОБА_9 мешкають в гуртожитку.

Допитаний в якості свідка з боку ОСОБА_9 ОСОБА_7, зять сторін, надав суду аналогічні пояснення. Також пояснив, що частину речей він виносив через хвіртку, а решту винесла ОСОБА_9.

Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_15 до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_15 до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю ніхто не може бути протиправнопозбавлений права власності.Право приватноївласностінабуваєтьсявпорядку, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.402 ЦК України, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ч.1 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування чужим майном.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

ОСОБА_15 до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_15 до ст.65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

ОСОБА_15 до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сімї певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо їх при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який зареєстрований у Відділі ЗАГС міськвиконкому м. Ромни Сумської області 16.11.1991 року

за актовим записом №536, про що свідчить «Свідоцтво про укладення шлюбу» серії ІІ-ВП №269732 (а.с.11).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюбне прізвище якої «Сотник». Остання разом зі своїм чоловіком та дитиною зареєстрована та мешкає за іншою адресою(а.с.10, 38, 85).

На підставі Договору довічного утримання від 26.06.1997 року, укладеному між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, у власність останнього було передано у власність житловий будинок №36 по вул. Депутатська в сел. Таромське м. Дніпропетровська, який є предметом спору. Власником зазначеного будинку Відповідач є з 03.10.1997 року(а.с.37).

Жодна із сторін у справі не зареєстрована дотепер у спірному будинку(а.с.106-108), оскільки обидві сторони зареєстровані у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи буд. №89А, корпус №2, кв. №820 (а.с.38).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 у справі №205/10472/14-ц (пров. №2/205/248/15) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 року залишено без змін (а.с.49-50, 103, 104-105).

Шлюб сторін розпався за вини ОСОБА_9 та ініціатором розірвання шлюбу був саме Відповідач у справі.

Таким чином, ОСОБА_9 вже не є дружиною і членом сімї Відповідача, який є єдиним власником спірного будинку.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, після набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу ОСОБА_9, яка фактично зареєстрована та проживає за іншою адресою в гуртожитку, не зверталася особисто до Відповідача з питанням про надання їй права користування належним йому нерухомим майном (спірним будинком) шляхом встановлення сервітуту.

Достовірних доказів тому, що ОСОБА_9 мешкала у спірному будинку до листопада 2015 року судом не встановлено, оскільки в цієї частині суд критично відноситься до показань свідків з боку ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вважає їх заінтересованими особами через наявність певних розбіжностей.

Зокрема, ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_9, а ОСОБА_7 зятем. Незрозуміло те, яким чином свідкиЛеміжанська В.О., ОСОБА_12 та ОСОБА_11 можуть стверджувати про відсутність в будинку системи опалення та відключення Відповідачем електрики, газу та води, оскільки самі вказують на те, що Відповідач замінив в будинку замки.

Крім того, зазначені свідки вказують на те, що ОСОБА_9 нібито мешкала у спірному будинку до осені 2015 року. Однак, у своєму позові ОСОБА_9 вказує на те, що її відносини з Відповідачем погіршилися з січня 2015 року, коли Відповідач примусово виселив її з будинку, і що до спірного будинку вона не має змоги потрапити з квітня 2015 року (а.с.2).

При цьому, як стверджуютьсам Відповідач та його представник, ОСОБА_9 фактично більше року не проживає в спірному будинку.

Доказів тому, що в будинку залишилися особисті речі ОСОБА_9 та що за час її перебування в шлюбі з Відповідачем у спірному будинку ними разом за сімейні кошти були зроблені певні поліпшення, вартість яких підлягає поділу між сторонами, - Позивачкою суду не надано.

Згідно ст.19 Конституції України від 28.06.1996 року правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

ОСОБА_15 до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В даному конкретному випадку за переліченими вище обставинами суд не може покласти на Відповідача обовязок визнати за ОСОБА_9 право користування належним йому спірним будинком та вселити туди її, оскільки розцінює заявлені позовні вимоги як посягання на права, свободи та інтереси Відповідача, який є єдиним та законним власником спірного будинку.

Таким чином, право ОСОБА_9 не є порушеним і тому не підлягає захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 41, 68 Конституції України від 28.06.1996 року, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.29, 317, 319, 321, 391, 410, 402, 403, 405ЦК України, ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_4 про зобовязання не чинити перешкоди в проживанні, визнання права користування житлом та вселення в житловий будинок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Федченко