АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4191/16 Справа № 202/2830/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № DNL0AE00000163 від 22 січня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 89411,43 грн. на строк до 21 січня 2013 року, зобовязавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором.

Взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 465651,76 грн., яка складається з наступного: 54694,14 грн. - заборгованість за кредитом; 57855,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4169,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 326520,34 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штрафи: 250 грн. - фіксована частина та 22161,99 грн. - процента складова.

З урахуванням всіх обставин позивач просив тягнути з ОСОБА_3 вищевказану суму боргу.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року позовні вимоги позивача задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNL0AE00000163 від 22.01.2008 року станом на 10 березня 2015 року в загальному розмірі 118 719 (сто вісімнадцять тисяч сімсот дев'ятнадцять) грн. 43 коп., з яких: 54 694,14 грн. - заборгованість за кредитом; 57 855,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 169,30 грн. - заборгованість з комісії; 2 000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Вирішено питання про судовий збір.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник відповідачк ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір № DNL0AE00000163, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 89179,13 грн. на придбання автомобіля за процентною ставкою за користування кредитом 15,48 % річних з кінцевим терміном погашення 21.01.2013 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору.

Щомісяця в період сплати позичальник зобов'язалася сплачувати щомісячний платіж у розмірі 2253,10 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом (п. 17.8 договору). З 01.02.2009 року банк відповідно до п. 6.3.1 договору збільшив відсоткову ставку за кредитом до 27,12 %.

Також судом встановлено, що в забезпечення своїх зобов'язань за договором, ОСОБА_3 передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль Mercedes-Benz Vito, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року було звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль Mercedes-Benz Vito, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який був переданий відповідачем банку згідно з актом від 02.04.2009 року.

Судом встановлено, що 08 вересня 2014 року на рахунок, призначений для погашення кредиту, надійшли кошти від реалізації заставного майна в розмірі 64 000 грн., з яких 32000 грн. були направлені банком на погашення тіла кредиту та 32 000 грн. на погашення штрафу за зберігання та утримання предмету застави.

Станом на 10 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена та згідно з наданим ПАТ КБ ПриватБанк розрахунком складає 465651,76 грн. , з яких: 54694,14 грн. - заборгованість за кредитом; 57855,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4169,30 грн. - заборгованість з комісії; 326520,34 грн. - заборгованість з пені, штрафи: 250 грн. (фіксована частина) та 22161,99 грн. (процентна складова).

Так , ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та комісії, суд вірно виходив з вимог вищевказаних норм права.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачки, щодо недоведеності та неналежних доказів надання та існування заборгованості відповідачки перед ПАТ КБ «ПриватБанк», безпідставні та зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Позивачем у повному обсязі надано всі виписки по рахунку та розрахунки заборгованості відповідачки.

Відповідачкою та її представником не було заявлено клопотання про проведення експертизи, щодо встановлення достовірності інформації яка міститься в наданих розрахунках.

Зменшуючи розмір неустойки, суд першої інстанції виходив з вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, у якій зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості вбачається, що розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором складає 326520, 34 грн., тоді як розмір заборгованості за кредитом складає 54 694, 14 грн.

Враховуючи, що нарахована відповідачу пеня значно перевищує заборгованість за кредитом, через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання, а також частковим задоволенням вимог позивача за рахунок реалізації заставного майна, суд, вірно дійшов до висновку про зменшення пені до 2000 грн.

Довід апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неправомірного застосування судом першої інстанції ст.. 551 ЦК України, необґрунтований та не спростовує правильність рішення суду в цій частині, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст.. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. (Правова позиція ВСУ постанови № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року)

В апеляційній скарзі представник відповідачки посилається на те, що висновки суду щодо не пропуску не пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом першої інстанції встановлено, що кредит був наданий відповідачу 22 січня 2008 року. Укладаючи кредитно-заставний договір, сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років.

З виписок за рахунком та копій квитанцій про сплату кредиту вбачається, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 27 листопада 2008 року.

Крім того, судом встановлено, що в 2011 році ПАТ КБ ПриватБанк зверталося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно, а з дійсним позовом звернулося до суду в березні 2015 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки його перебіг був перерваний у 2011 року поданням позивачем позовної заяви до відповідачки та по якій було ухвалено рішення та оскільки укладаючи кредитно-заставний договір, сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років, то позивач звернувся до суду з вказаним позовом в межах строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_4