Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря Галицької І.П.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» 46034,80 доларів США, що в еквіваленті становить 1059500,91 грн. заборгованості за кредитним договором; вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності у повному обсязі заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю не може погодитися з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що 17.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL50308, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 13 000,00 доларів США зі сплатою 12,0 % річних за користування кредитом з терміном погашення заборгованості до 15.06.2015 року. Вказував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 27.05.2015 року становила 46034,80 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 12077,41 доларів США; сума дострокового стягнення 308,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 12 178,36 доларів США; заборгованість за підвищеними відсотками 21470,98 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком.

Судом встановлено, що 23 березня 2009 року, 24 жовтня 2012 року, 03 лютого 2015 року банк направляв відповідачу вимоги щодо порушення зобовязань та погашення кредиту, які ним так і не були виконані (а. с. 19-24).

Згідно з п.1.4 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до підписання цього договору отримав від кредитора у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, як це вимагає законодавство про захист прав споживачів.

За користування кредитними коштами понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячних платежів) встановлюється підвищена процентна ставка (п. 2.4 договору).

З копії трудової книжки відповідача вбачається, що ОСОБА_1 з 01.04.2008 року по 08.01.2009 року працював у ВАТ «Універсал Банк» на посаді спеціаліста зі споживчого кредитування та обслуговування клієнтів Луцького відділення № 1 (а.с.70).

Пунктом 2.5 договору встановлено, що у разі звільнення позичальника з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки за користування кредитом, а саме: у розмірі 24% річних та підвищена процентна ставка у розмірі 72% річних, починаючи з першого робочого дня, що слідує за днем звільнення позичальника з основного місця роботи, при цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін між сторонами не укладається.

Згідно з п.п. 5.1, 5.3 договору погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюються у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та в сумах, встановлених для їх сплати. Позичальник зобовязується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника в порядку та черговості, визначеній даним договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки.

Таким чином, оскільки відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням зокрема ст.ст. 526, 543, 554, 1050 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, які підлягали стягненню в межах строку позовної давності.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний кредитний договір ним не оформлявся, не підписувався та кредитні кошти не отримувалися, не заслуговують на увагу, адже у матеріалах справи наявні копія кредитного договору, копія паспорту, що містить підпис заявника, розрахунок заборгованості із зазначенням сум проплати за кредит у період перебування відповідача на роботі у даному банку, які сумнівів у суду не викликають та не спростовані відповідачем у передбаченому ст.ст. 10,60 ЦПК України порядку.

Також відповідач покликається в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи заявки ОСОБА_1 на отримання кредиту, доказів видачі та отримання кредитних коштів. Вказує, що виписка/особовий рахунок, який долучений до позовної заяви як доказ видачі кредиту не є тим банківським документом, що фіксує сам факт видачі коштів.

Однак, представником банку долучено до заперечення на апеляційну скаргу копію меморіального ордеру №0590104USD000001 від 17 червня 2008 року, який містить всі обовязкові реквізити, та в якому зафіксовано призначення платежу.

Разом з тим, відповідачем зазначалось, що в суді на даний час розглядається цивільна справа за його позовом до банку про визнання даного кредитного договору недійсним з тих підстав, що він його не підписував.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказував на те, що судом першої інстанції були грубо порушені норми ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України, які призвели до того, що він був позбавлений можливості належним чином захистити свої права, надати додаткові докази, які б підтвердили його позицію, оскільки не отримував судових повісток та не знав про наявність судової справи.

Дані покликання відповідача заслуговують на увагу суду, оскільки матеріали справи містять відомості неотримання ним поштової кореспонденції про виклик до суду під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки рекомендовані повідомлення були повернуті до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання», що зумовило порушення його процесуальних прав, а саме щодо подання нових доказів чи відповідних заяв та клопотань, зокрема і щодо застосування строку позовної давності .

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, скориставшись наданими процесуальними правами, заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно з положеннями ст. ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

За приписами ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до 15.07.2015 року, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів, встановивши графік щомісячних платежів.

Зі змісту направлених банком позичальнику листів про існуючу заборгованість видно, що питання про дострокове погашення боргу банком не ставилось, а вимагалось сплати поточної заборгованості.

Отже, враховуючи ту обставину, що із вказаним позовом банк звернувся до суду 27.07.2015 року, то вимоги позивача про стягнення заборгованості за період понад три роки, тобто поза строком позовної давності, не підлягають задоволенню.

Ураховуючи положення ст.1048 ЦК України, виходячи із наданого банком розрахунку, за період з 15.07.2012 року по 27.05.2015 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 7528,48 доларів США, що еквівалентно станом на 03.11.2015 року 173269,60 грн., відсотки 3181,86 доларів США, що становить 73230,97 грн. та підвищені відсотки 6841,03 доларів США, що еквівалентно 157455,61 грн., а всього 17551,70 доларів США, що складає 403956,18 грн., які підлягають стягненню з відповідача. В решті позову слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, підлягають до задоволення вимоги щодо судового збору, а саме, враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, та часткове задоволення позову судом апеляційної інстанції, з ПАТ «Універсал Банк» в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення частково понесені банком витрати за сплату судового збору в сумі 1532,60 грн., а з ОСОБА_1 в користь банку відповідно 3654 грн. понесених судових витрат, а тому шляхом зарахування зазначених сум з відповідача слід стягнути на користь позивача лише різницю в сумах судових витрат в розмірі 2121,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № CL50308 від 17.06.2008 року в сумі 17551 (сімнадцять тисяч п"ятсот п"ятдесят один) доларів США 70 центів, що станом на 03 листопада 2015 року еквівалентно 403956 (чотириста три тисячі дев"ятсот п"ятдесят шість) грн. 18 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 7528 (сім тисяч п"ятсот двадцять вісім) доларів США 48 центів, що еквівалентно 173269 (сто сімдесят три тисячі двісті шістдесят дев"ять) грн. 60 коп., відсотки - 3181 (три тисячі сто вісімдесят один ) доларів США 85 центів, що еквівалентно 73230 (сімдесят три тисячі двісті тридцять) грн. 97 коп., та підвищені відсотки - 6841 (шість тисяч вісімсот сорок один) доларів США 37 центів, що еквівалентно 157455 (сто п"ятдесят сім тисяч чотириста п"ятдесят п"ять) грн. 61 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" понесених витрат зі сплати судового збору в сумі 2121 (дві тисячі сто двадцять одна) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді