Справа № 344/7672/15-ц
Провадження № 2/344/1248/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 30/08/2014 р. видано виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача в розмірі 1/4 частини доходів. З часу ухвалення рішення відповідачка та її син проживають з позивачем, перебувають на його утриманні, відповідачка не забезпечує сина, позивач платить за навчання сина. Тому позивач просив суд припинити стягнення аліментів, виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню, стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, зобов`язати відповідачку повернути позивачу оплату за навчання ОСОБА_3 за попередні два роки в сумі 12000 гривень.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позов.

Судом встановлено наступні обставини.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 15/02/2007 р. сина сторін залишено проживати з матір`ю.

02/09/2013 р. укладено контракт на навчання ОСОБА_3

02/09/2013 р. укладено додаткову угоду №115 до контракту.

26/07/2004 р. видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини доходів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У зв`язку із затвердженням принципу безпосередності встановлення судом фактичних обставин в ст. 159 ЦПК України, пояснення фізичних осіб або сторін чи їх представників, а також допит їх в якості свідків може бути здійснено виключно перед судом.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Тому будь-які пояснення фізичних осіб, які не надані безпосередньо перед судом не підлягають врахуванню судом.

Позивач просив суд розглянути справу без його участі, не підтримав заяву про виклик свідків та не обґрунтував необхідність виклику відповідних свідків, не довів перед судом обставин, які могли б бути встановлені показаннями свідків.

При цьому відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

В п. 1 ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже судовим рішення було встановлено обов`язок позивача сплачувати аліменти на утримання сина.

Відповідно до змісту позовної заяви сторони та їх дитина проживають спільно.

Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так законом не передбачено право на припинення аліментів.

Виплата аліментів може бути припинена виключно з підстав, вказаних в ст. 190 СК України.

Такого доказу позивач суду не надав.

Також позивач не просив суд про зменшення розміру аліментів.

Позивач не надав суду доказу наявності правових підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3

Так само позивач не надав суду доказів того, що додаткові витрати на навчання сина підлягають поверненню відповідачкою.

Таким чином позов позбавлений будь-яких правових підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, зобов`язання відповідачки повернути позивачу оплату за навчання ОСОБА_3 за попередні два роки в сумі 12000 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський