Справа № 462/1089/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Гула М.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

законного представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення та встановлення порядку користування квартирою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить усунути перешкоди в користуванні квартирою на АДРЕСА_1, вселити її у вказану квартиру та встановити порядок користування такою, виділивши їй у користування житлову кімнату позначену в техпаспорті під № 3, площею 16,4 кв.м, іншу кімнату площею 22 кв.м, виділити відповідачу, а кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон залишити в спільному користуванні сторін. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є співвласником вказаної квартири, їй належить 1/6 ідеальна частка такої. Крім неї співвласниками є її бабця відповідач у справі та її неповнолітня сестра ОСОБА_5 В спірній квартирі, яка складається з двох кімнат, загальною площею 61,9 кв. м. зареєстрована та проживає відповідач. На даний час вона проживає окремо від матері, разом з майбутнім чоловіком орендує квартиру, однак у звязку із скрутним матеріальним становищем не має змоги в подальшому оплачувати орендну плату і бажає користуватись своєю власністю, проживати у квартирі. Незважаючи на те, що вона має у власності частку у спірній квартирі відповідач чинить їй перешкоди в користуванні власністю, на неодноразові прохання надати ключі отримувала відмови, тому змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що в кінці січня 2016 року ОСОБА_1 через свою маму зверталася до відповідачки з проханням надати ключі від квартири, оскільки вона хоче проживати в цьому житлі, однак сторонам не вдалося дійти згоди щодо порядку користування квартирою її співвласниками.

Відповідач проти позову заперечила, подала письмові заперечення та доповнила, що у неї з внучкою конфліктів не було, вона визнає її право власності на майно, крім того, немає жодних підтверджень того, що вона чинить перешкоди позивачці в користуванні спірною квартирою. В задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю вимог.

Законний представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що наведені донькою ОСОБА_1 обставини відповідають дійсності. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін і законного представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складається з двох кімнат, житловою площею 38,4 кв.м., загальна площа - 61,9 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорта на квартиру від 10.10.1996 р. (а.с. 8-9).

Співвласниками квартири є відповідач ОСОБА_3 та її онучки - позивач ОСОБА_1, і третя особа неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31065064 від 16.12.2014 року підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 970, виданий 16.12.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/6 частка квартири (а.с. 12).

Також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31065189 від 16.12.2014 року підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 974, виданий 16.12.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_5 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/6 частка квартири (а.с. 13).

ОСОБА_3 належала 1/2 частка квартири і крім того вона успадкувала після смерті сина ОСОБА_7 1/6 частку квартири.

Із довідки з місця проживання від 04.02.2016 року, виданої ЛКП «Сяйво», вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрована співвласник ОСОБА_3 (а.с. 14). Як встановлено, вона проживає у квартирі сама.

Позивач проживала разом з мамою ОСОБА_8 в квартирі на вул.Сірка, 25/45 у м.Львові, де також живе також її молодша сестра ОСОБА_5 і мамин співмешканень, проте вже близько шести місяців вона знімала квартиру із своїм майбутнім чоловіком. На час розгляду справи вони з майбутнім чоловіком стали жити окремо кожен у своїх батьків, скільки не мають матеріальної можливості оплачувати за оренду житла і готуються до весілля.

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності невпливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Зі змісту ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.ст. 355, 356 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, щопозивач не може вселитися в належну їй на праві спільної часткової власності квартиру №31 на вул. Вигоди, 60 у м.Львові і позбавлена можливості користуватися належним їй майном, оскільки відповідач заперечує щодо її проживання у квартирі. Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 ствердила, що категорично заперечує проти вселення внучки в квартиру і встановлення будь-якого, в тому числі запропонованого позивачем, порядку користування цим житлом.

Статтею155 ЖК України визначено, що власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи, що позивач просить встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 16,4 кв.м, а відповідачу житлову кімнату площею 22 кв.м, інші приміщення квартири залишивши у спільному користуванні, то такий порядок користування приміщеннями у квартирі відповідатиме часткам співвласників у праві спільної часткової власності, оскільки законний представник третього співвласника ОСОБА_5 ОСОБА_4 в суді позов визнала, погодилася із запропонованим порядком користування, зокрема що менша кімната квартири відповідає часткам її доньок у праві власності на квартиру, а молодша донька мешкає з нею і не бажає на даний час проживати у спірній квартирі, тому цією кімнатою вправі користуватися в цілому старша донька ОСОБА_7.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд оцінюючи усі докази у справі в їх сукупності, приходить до переконання, що позов підставний, ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1653,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою на АДРЕСА_3 та надати ОСОБА_1 ключі від цієї квартири.

Вселити ОСОБА_9 у квартиру на АДРЕСА_3.

Встановити порядок користування квартирою на АДРЕСА_3, виділивши ОСОБА_1 у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті від 10.10.1996 року під №3, площею 16,4 кв.м, ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену у технічному паспорті від 10.10.1996 року під №4, площею 22 кв.м, а кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1653,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний