АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2025/16 Головуючий 1 інст. Вергун І.В.
Справа № 623/4959/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11 липня 2008 року між АКІБ « УкрСиббанк» , правонаступником якого є ПАТ « УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредит в cyмi 13 833 доларів США строком до 11 липня 2023 року зi сплатою 13,5% річних на умовах його оплатності та повернення.

3 метою забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 i ОСОБА_6 11 липня 2008 року були укладені окремі договори поруки.

15 липня 2008 року між ПАТ « УкрСиббанк» i ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 щодо кредитування страхових платежів при страхуванні майна i додатковою угодою до договору про надання споживчого кредиту № 0, яким були збільшені проценти за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконують взятих на себе зобов'язань, ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 i ОСОБА_5, ОСОБА_3 i ОСОБА_6 заборгованість по кредиту, а саме: строкова в розмірі 10 211,29 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 708,25 доларів США, заборгованість по процентам поточна - 130,06 доларів США, заборгованість по процентам прострочена - 867,07 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строків позовної давності - 3 128,30 гривень, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 3 285,97 гривень. Також просив стягнути з відповідачів понесені банком витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що банк не мав права видавати їй кредит в іноземній валюті, в дійсності вона отримала кредит в національній валюті, при укладенні договору її було введено введено в оману, оскільки умови договору є несправедливими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір не містить інформації про сукупну вартість кредиту, та містить умови про право банку на односторонню їx зміну.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти позову заперечували, посилаючись на те, що ними не надавалась будь -яка згода на зміну умов кредитного договору, і яким не передбачена солідарна відповідальність.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено і на його користь стягнуто:

з ОСОБА_3 i ОСОБА_5 солідарно заборгованість по кредиту: строкова в poзмipi 10 211,29 доларів США; заборгованість по кредиту прострочена в poзмipi 708,25 доларів США; заборгованість по процентам поточна в poзмipi 130,06 доларів США; заборгованість по процентам прострочена в poзмipi 867,07 доларів США; 6 414,27 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості; та судові витрати в poзмipi 1 004,17 гривень з кожної;

з ОСОБА_3 i ОСОБА_6 солідарно заборгованість по кредиту: заборгованість по кредиту прострочена в poзмipi 708,25 доларів США; заборгованість по процентам поточна в poзмipi 130,06 доларів США; заборгованість про процентам прострочена в poзмpi 867,07 доларів США; 6 414,27 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості та судові витрати в poзмipi 1 004,17 гривень з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ( до шлюбу ОСОБА_6) С.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове обєктивне рішення, урахувавши її заперечення на позов.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на збільшення обсягу відповідальності впливає умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, у звязку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителів, що є підставою відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України для припинення поруки. Також не враховано, що під час підготовки банком свого позову до суду та під час розгляду справи нею 23.10.2015 року та 25.12.2015 року сплачувався кредит в сумі 484 грн. і ці квитанції були надані до суду.

Вказує, що судом проігноровані її заперечення на позов про те, що що банк не мав права видавати їй кредит в іноземній валюті, в дійсності вона отримала кредит в національній валюті, при укладенні договору її було введено введено в оману, оскільки умови договору є несправедливими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір не містить інформації про сукупну вартість кредиту, та містить умови про право банку на односторонню їx зміну.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає. Що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні .

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», та стягуючи на

його користь солідарно з ОСОБА_3 i ОСОБА_5 та ОСОБА_6

суму боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що на

порушення умов кредитного договору боржник ОСОБА_4 належним

чином не виконувала свої зобовязання по погашенню кредиту, а доводи відповідачів на

несправедливі умови договору та порушення їх прав, не доведені належними та

допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на

законі та матеріалах справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,

визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша

фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)

позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник

зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

11 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ « УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредит в cyмi 13 833 доларів США строком до 11 липня 2023 року зi сплатою 13,5% річних на умовах його оплатності та повернення.

15 липня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого предметом іпотеки є належна відповідачу квартира АДРЕСА_1 А в м. Ізюмі Харківської області.

15 липня 2008 року між ПАТ « УкрСиббанк» i ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 щодо кредитування страхових платежів при страхуванні майна, що є предметом забезпечення зобов'язань позичальника перед банком у формі кредитної лінії , що надається траншами, з лімітом 552,13 гривень.

17 липня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» i ОСОБА_4 ( Xaxiлєвою) С. В. укладено додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту № 0, де сторони визначили, що за використання кредитних коштів за траншами в національній валюті України. які надаватимуться позичальнику в порядку, передбаченому договором, з 17 липня 2009 року, встановлюється процентна ставка в poзмipi 30% .

3 метою забезпечення виконання зобов'язання 11 липня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав: договори поруки № 216736 з ОСОБА_5 та за №216737 - із ОСОБА_6, які згідно із п.1.1, п.1.3 цих договорів як поручителі зобовязалися відповідати у повному обсязі в солідарному порядку з боржником за невиконання ним своїх зобовязань за договором, що виникають з умов кредитного договору, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.

Обсяг зобов'язань поручителя визначаеться як умовами договору поруки, так i умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у paзi зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну можливо лише за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не у звязку зі зміною будь - яких умов основного договору.

Як вбачається з матеріалів справи 15 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 щодо кредитування страхових платежів при страхуванні майна, що є предметом забезпечення зобов'язань позичальника перед банком у формі кредитної лінії, що видається траншами з лімітом 552,13 гривень. ( а.с.172-177). Саме до цього договору, який не є предметом спору за цією справою, між ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк» була укладена додаткова угода про збільшення процентної ставки. При цьому відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не поручалтся за виконання ОСОБА_4 зобовязань за цим договором № 0.

Відповідно до вимог п.1.1. договорів поруки № 216736 від 11.07.2008 року та № 216737 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як поручителі зобовязалися перед кредитором АТ«УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобовязань, що виникли з основного договору № 0 від 11.07.2008 р., укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

У звязку із зазначеним доводи апеляційної скарги про те, що збільшення АТ «УкрСиббанк» кредитної ставки до 30% за кредитним договором без згоди поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є підставою для припинення укладених ними договорів поруки, колегія суддів вважає безпідставними.

Також не ґрунтуються на вимогах ст. 541, 543, 554 ЦК України доводи апеляційної скарги про те, що поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є солідарними боржниками з позичальником ОСОБА_4 при стягненні суми заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначений обовязок цих поручителів міститься в пунктах 1.1, 1.3, 1.4 договорів поруки, які не визнані недійсними в установленому законом порядку і відповідно до вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами договору.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки її доводам стосовно неправомірності надання кредиту в іноземній валюті та не у повній сумі, передбаченій в п. 1.1 кредитного договору, та не враховані сплати заборгованості за кредитом, здійснені нею 23.10.2015, 25.12.2015, 27.01.2016, колегія суддів вважає безпідставними.

Судом першої інстанції надана належна правова оцінка щодо надання АТ «УкрСиббанк» кредитів в іноземній валюті, оскільки останнє має відповідну банківську ліцензію НБУ № 75 від 24.12.2001, письмовий дозвіл № 75-2 від 19.11.2002 з додатком № 75-2 від 19.11. 2002. Ці висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленої в рішеннях від 01.12.2010 у справі № 6-50418 св 10, постанові від 21.03.2011 у справі № 6-7ц11, від 25.05.2011 у справі № 39340св10.

Як вбачається з тексту заяви на видачу готівки №54 з каси банку 11.07.2008 року ОСОБА_4 з належного їй поточного рахунку № 1000, зазначеного в п.1.5 кредитного договору як рахунок позичальника, на який банк зараховує кредитні кошти, видано 13 838 доларів США. При цьому квитанція №60 від 11.07.2008 року є квитанцією про здійснення ОСОБА_4 валютно-обмінної операції купівлі іноземної валюти в касі банку в розмірі 2 638 доларів США за 12 002,90 грн. для своїх потреб.

Здійснення ОСОБА_3 сплати заборгованості за кредитним договором 23.10.2015, 25.12.2015, 27.01.2016 не могло бути враховано судом першої інстанції при вирішенні спору, оскільки зазначені виплати були здійсненні поза межами обєму заявлених АТ «УкрСиббанк» позовних вимог, який подалі їх не уточнював.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визнання судом наслідків нікчемності укладеного між нею та банком 11.07.2008 року договору іпотеки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки виходять за межі предмету позовних вимог, заявлених АТ «УкрСиббанк».

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам ч.1 ст. 11 ЦПК України.

Однак колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру пені на основну суму заборгованості за кредитним договором з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України № 1669-У11 від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено обовязок для банків та інших фінансових установ не нараховувати пеню та інші штрафні санкції на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами особам, які постійно зареєстровані та проживають у населених пунктах, в яких проводиться антитерористична операція, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України порядку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалися антитерористичні операції, в тому числі включено місто ОСОБА_1 та деякі селища Ізюмського району Харківської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 року дію вищезазначеного розпорядження № 1053-р від 30.10.2014 року зупинено.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року розпорядження № 1079-р від 05.11.2014 року скасовано, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, до якого також включено місто ОСОБА_1, де проживають та зареєстровані відповідачі.

Хоча позов АТ «УкрСиббанк» поданий до суду першої інстанції під час дії розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 року, суд першої інстанції при вирішенні цього спору та ухваленні оскаржуваного рішення повинен був виходити з вимог ст. 2 Закону України № 1669-У11 від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки на цей час вже діяло розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року, і нарахування пені з 22.10.2015 року є неправомірним.

У звязку із зазначеним вимоги АТ «УкрСиббанк» в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 6414,27 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 3128,30 грн., а рішення суду першої інстанції в цій частині зміні.

Зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь банку, не тягне за собою зміну рішення суду в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до ст. 88 ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року змінити в частині розміру стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та в частині розміру стягнутої з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 пені за несвоєчасне погашення заборгованості, зменшивши її розмір з 6 414 грн. 27 коп. до 3 128 грн. 30 коп.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: