Ухвала

іменем україни

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Кафідової О.В., УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод», третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 липня 2004 року він працював на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» (далі - ДП «Довжоцький спиртовий завод»). Наказом від 18 лютого 2015 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказував, що зазначений наказ є незаконним, оскільки відсутня згода на його звільнення виборного органу профспілки підприємства, головою якої він є, та вищого виборного органу цієї профспілки. Посилаючись на те, що внаслідок незаконного звільнення йому завдано моральну шкоду, просив задовольнити позов.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2015 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища ДП «Довжоцький спиртовий завод» з 18 лютого 2015 року. Стягнуто з ДП «Довжоцький спиртовий завод» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2015 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 4 955,32 грн. з урахуванням податків та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць у розмірі 2 415,50 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 02 липня 2004 року ОСОБА_4 працював на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища ДП «Довжоцький спиртовий завод».

Наказом від 18 лютого 2015 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості «ДП «Довжоцький спиртовий завод» та Всеукраїнською професійною спілкою «Захист справедливості» відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 з посади головного фахівця з охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Виходячи із наведених норм та враховуючи, що необґрунтованість рішення профспілкового органу породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення цього права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Оскільки зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст.. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

У разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним за умови дотримання інших передбачених законодавством вимог при звільненні.

Про необхідність засування обґрунтованості чи необґрунтованості рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника зазначено і в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 та № 6-119цс15, прийнятих в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України.

В останній постанові також зазначено, що правило щодо обґрунтованості відмови у наданні згоди на звільнення має застосуватись і до отримання такої у випадках, встановлених ст. 252 КЗпП України, ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Судом також встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 28 липня 2010 року № 672 державні підприємства і об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери Міністерства аграрної політики та продовольства України, до складу яких входить і ДП «Довжоцький спиртовий завод», реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

На час розгляду цієї справи судами ДП «Довжоцький спиртовий завод» перебуває в стані припинення.

З метою виконання рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного Хмельницької області від 19 жовтня 2010 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища, наказом ДП «Довжоцький спиртовий завод» від 11 листопада 2014 року тимчасово введено до штатного розкладу посаду головного фахівця з охорони навколишнього середовища, що була скорочена наказом від 28 грудня 2009 року у зв'язку з реорганізацією підприємства.

В подальшому наказом від 12 листопада 2014 року в порядку виконання судового рішення ОСОБА_4 поновлено на посаді головного фахівця з охорони навколишнього середовища з 03 грудня 2008 року і водночас попереджено про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 20 січня 2015 року.

31 грудня 2014 року підприємство звернулося з поданням до Всеукраїнської профспілки «Захист справедливості» та її первинної профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 У поданні позивач посилався на перебування підприємства у стані припинення, внаслідок чого не здійснюється господарська діяльність, припинено трудові відносини з усіма працівниками, відтак посада головного фахівця з охорони навколишнього середовища також підлягає скороченню.

Відмова первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки «Захист справедливості» ДП «Довжоцький спиртовий завод» в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 від 14 січня 2015 року ґрунтувалася на тому, що підприємство є забруднювачем довкілля, тому не може працювати без фахівця з охорони навколишнього середовища, крім того, надання згоди на звільнення ОСОБА_4, який є головою первинної профспілкової організації, суперечитиме інтересам її членів, права яких він обстоює.

Всеукраїнська профспілка «Захист справедливості» листом від 20 січня 2015 року повідомила про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4, посилаючись на його активну позицію як голови профспілкової організації, а також обов'язок забезпечити працевлаштування працівників підприємства відповідно до наказу Мінагрополітики та продовольства від 14 жовтня 2010 року № 651.

При вирішенні спору апеляційний суд вірно оцінив рішення профспілкового органу на предмет відсутності ознак його обґрунтованості. Така обґрунтованість оцінена судом апеляційної інстанції, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований».

Так, вказані рішення профспілкових органів не містять посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_4 або посилання на неврахування адміністрацією підприємства фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з ОСОБА_4 є порушенням його трудових прав, відтак є необґрунтованими.

Зазначені вище обставини нівелюють аргументи профспілки про необхідність збереження позивача на посаді, натомість зміст рішень профспілкових органів свідчить про неврахування ними цих обставин, які фактично мали місце на підприємстві на час звільнення позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач мав право звільнити ОСОБА_4 без згоди профспілкових органів, відтак відсутні підстави для поновлення позивача на посаді, як і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, що є похідними від першої вимоги.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

О.В.Умнова