У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг за розписками в розмірі 251 550 грн та відсотки за прострочення боргового зобов'язання в розмірі

6 722 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він надав ОСОБА_5 у позику грошові кошти на загальну суму 251 550 грн, що підтверджується власноручно написаними розписками: від 2 червня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 40 тис. грн терміном до 2 вересня 2011 року; від 8 липня 2011 року, згідно з якою

ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 35 тис. грн терміном до 2 вересня 2011 року; від 26 жовтня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 26 300 грн;

від 30 серпня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 20 тис. грн; від 29 липня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 22 тис. грн та від 18 жовтня 2011 року, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язався повернути йому позику в розмірі 108 250 грн. Вказував, що ОСОБА_5 відмовляється виконувати належним чином свої грошові зобов'язання, передбачені договорами позики, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за розписками в розмірі 251 550 грн та відсотки за прострочення боргового зобов'язання в розмірі 6 722 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року змінено.

Зменшено суму основного боргу, яка підлягає стягненню, на 20 тис. грн, у зв'язку з чим стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 замість

251 550 грн - 231 550 грн основного боргу.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення слова та цифри: «в загальному розмірі 2 583 грн 50 коп.» замінено словами та цифрами: «в загальному розмірі 2 382 грн 72 коп.».

В іншій частині рішення залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи, в сумі 1 854 грн 72 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що матеріалами справи встановлено факт порушення відповідачем боргових зобов'язань за розписками, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні та застосувавши до встановлених правовідносин ст. ст. 526, 611, 612, 623, 625, 1047, 1049 ЦК України дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру основного боргу, дійшов вірного висновку про його зменшення на

20 тис. грн, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_5 розписку на зазначену суму не підписував.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик