Справа № 473/1948/16-ц
"14" липня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О. Є.,
при секретарі - Ніколаєнко Г.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки Вознесенської міської ради Миколаївської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька
13.06.2016 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
В обґрунтування вимог представник позивач зазначав, що позивач з 11.04.2009 року по 20.02.2014 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на його матеріальному утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає.
Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не дає згоду на виїзд неповнолітнього сина за кордон, а саме до Республіки Кіпр на відпочинок, представник позивача просив позов задовольнити, судовим рішенням надати дозвіл позивачу на виїзд з неповнолітнім сином за кордон до Республіки Кіпр для відпочинку з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року без згоди батька.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявися повторно, направлені за місцем реєстрації судові повістки повернулися з відміткою про невручення по причині не проживання за цією адресою. Згідно статті 74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації місця проживання, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином.
Представник третьої особи орган опіки і піклування Вознесенської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, зазначила, що він поданий в інтересах дитини.
Суд дослідивши матеріали справи в порядку статей 224-226 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, встановив наступне.
Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Дитина знаходиться на вихованні та утриманні позивача, з відповідача рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12.01.2015 року стягнено аліменти на користь позивача на утримання сина.
Мати дитини позивач по справі - виявила бажання організувати відпочинок дитини за кордоном, а саме в Республіці Кіпр в період з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач, не приймає участі у вихованні та утриманні сина і безпідставно не надає згоди на його тимчасовий виїзд за кордон.
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно вимог ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.
Судом встановлено, що позивач має можливість для організації відпочинку та розвитку дитини за кордоном, а відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, тим самим необґрунтовано обмежує права позивача на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Республіки Кіпр без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_4, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її розвитку.
Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 209-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди матері - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд з неповнолітнім сином - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі території України до Республіки Кіпр з 1 липня 2016 року до 1 липня 2017 року (включно) без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_4.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Старжинська