У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на будівництво, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на будівництво.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що у період з 29 жовтня 2006 року по 07 вересня 2012 року позивач перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Зруб-Комарівської сільської ради від 14 жовтня 2010 року № 142-51/2010 позивач отримав у власність земельну ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, де вони разом із відповідачем розпочали будівництво житлового будинку.

У липні 2013 року відповідач звернулась до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з позовом про визнання за нею права власності на Ѕ частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку та визнання права власності на Ѕ частини земельних ділянок. Після змінених нею позовних вимог рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку літ. А, готовності 48 %, вартістю 336 856 грн, який розташований по АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку відповідно до державного акта серії НОМЕР_2 кадастровий НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області вартістю 32 625 грн. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 184 749 грн, як грошову компенсацію за належну йому Ѕ частини спільного сумісного майна подружжя.

У жовтні 2013 року позивач та відповідач вирішили проживати разом та продовжили будівництво будинку.

На момент винесення рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2013 року готовність будинку складала 48 % і будинок не був придатним для житла.

У період з листопада 2013 року по квітень 2014 року позивач особисто, за власні кошти придбав будівельні матеріали і обладнання: вікна металопластикові в кількості 5 шт.; підвіконники; пісок; цемент; шпаклівка; фарба; плінтуса; обої; гіпсокартон; багети; точічні світильники; розетки; труби для утеплення підлоги; каналізаційні труби діаметром 50 см; глубинний насос та труби діаметром 32 см; розширювальний бак; труби водопровідні діаметром 20 см; котел ОСОБА_5 і труби діаметром 32 см; насос для котла; керамічну плитку на кухню, ванну кімнату, коридори, комору; сантехніку; вхідні двері; скло для дверей.

у зазначеному житловому будинку були здійснені наступні будівельні роботи: проведена електро- та водопроводка; штукатурка, шпаклівка приміщень на першому поверсі; укладка підлог та підлоги з підігрівом; встановлені вікна та підвіконники; облаштовані керамічною плиткою кухня, ванна кімната, два коридори та комора; влаштовані сходи на вулиці; встановлений бетонний стовб для електропроводки; побудовано сарай.

Кошти на вищезазначені матеріали, обладнання та роботу позивач заробив, перебуваючи на заробітках.

З квітня 2014 року вони разом з відповідачем стали проживати у будинку.

Позивач, збільшуючи під час розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь вартість витрат, понесених ним на будівництво споруд та житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 150 936 грн 83 коп., вважаючи, що це безпідставно отримане майно.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони з 29 жовтня 2006 року по 07 вересня 2012 року перебували у шлюбі.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2012 року шлюб розірвано.

Рішенням Зруб-Комарівської сільської ради від 14 жовтня 2010 рок № 142-51/2010 позивач отримав у власність земельну ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, де вони разом із відповідачем розпочали будівництво житлового будинку.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва житлового будинку літ. А, готовності 48 %, вартістю 336 856 грн, який розташований в АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку відповідно до державного акту серії НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області вартістю 32 625 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 184 749 грн грошову компенсацію за належну йому Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2013 року встановлено, що ОСОБА_3 виплатила ОСОБА_2 вартість Ѕ частини вартості спільного майна подружжя в сумі 184 740 грн, а ОСОБА_2 не заперечував щодо визнання за дружиною права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку літ. «А» готовності 48 %, вартістю 336 856 грн, який розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується заявою ОСОБА_2

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 13 серпня 2015 року № 399, проведеної СП «ЗУЕКЦ», відсоток готовності на час проведення експертизи незавершеного будівництвом житлового будинку становить 68 %, а вартість робіт з будівництва господарських споруд та житлового будинку з моменту складання процента готовності зазначеного житлового будинку 48 % по сьогоднішній день становить 150 936 грн 83 коп.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на

якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що при проведенні будівельних робіт за період з 2013 року по 2015 рік відсоток готовності будинку збільшився з 48 % до 68 % готовності, проте під час проведення цих робіт сторони в шлюбі не перебували, оскільки шлюб між ними був розірваний рішенням суду від 07 вересня 2012 року, доказів про те, що вони після цього проживали однією сім'єю не надано, не встановлено факт їх спільного проживання після розірвання шлюбу, в незавершеному будівництвом будинку проживала та проживає відповідач із дітьми, договорів про придбання будівельних матеріалів чи виконання позивачем робіт з будівництва між сторонами не укладено, належними та допустимими доказами не підтверджено того, що позивачем придбані будівельні матеріали та виконані роботи з будівництва на суму 150 936 грн 83 коп., правильно вважали, що відсутні підстави для стягнення заявлених позивачем коштів, як безпідставно набуте відповідачем майно.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що помилкове посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про власність» та ст. 17 Земельного кодексу України в редакції 1990 року по суті на правильність рішення не впливає.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О.Карпенко