АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

01серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Поливач Л.Д., Прокопчук Н.О.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя, посилаючись на те, що в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість у сумі 335 220,68 грн.

Поручитель за кредитним договором надав до суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову, у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості кредитним договором у розмірі 335 220,68 грн. та судовий збір у розмірі 5028 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором кредиту № MRTG-23 від 27 квітня 2007 року у розмірі 69 102,99 доларів США, що еквівалентно 1 498 886,49 грн., та судового збору у розмірі 22 483.29 грн.

24 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що рішення ухвалене судом при не повному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказувала на те, що суд при розгляді справи не взяв до уваги того факту, що вона як позичальник розрахувалася з Банком шляхом передачі останньому за генеральною довіреністю право власності на автомобіль. Банк сам займався продажем транспортного засобу, а до моменту продажу використовував на власний розсуд.

Зазначила, що категорично не погоджується з висновками суду про визнання нею боргу при підписанні додаткової угоди до кредитного договору, як обставиною, яка перериває строк позовної давності, оскільки ані вказаною додатковою угодою від 04.01.2013, ані будь-якими іншими документами графік платежів не змінювався і кінцевою датою заборгованості так і залишалось 13.10.2011.

Посилалась на помилковість висновку суду про стягнення з неї на користь Банку заборгованості за договором кредиту № MRTG-23 від 27 квітня 2007 року у розмірі 69 102,99 доларів США.

За вказаних обставин просила скасувати заочне рішення суду від 27.01.2016 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою від 17 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційної скаргою в обґрунтування якої зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Просила заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені цих позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк», про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», укладено Кредитний договір № 490012799 за умовами Банк надав позичальнику кредит у сумі 32 791 доларів США 49 центів під 12% річних, з цільовим використанням. Позичальник зобов'язався повернути кредит Банку рівними частинами, в терміни визначені у графіку повернення, який наведено у Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 13.10.2011 року.

Належне виконання зобов'язань за договором забезпечувалось договором поруки № 490012799-П від 13.10.2006, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», та ОСОБА_2, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед Банком за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав грошові кошти, обумовлені в Кредитному договорі.

З графіку повернення, який є невід'ємною частиною кредитного договору, вбачається, що з 13.10.2006 по 13.10.2011 ОСОБА_1 здійснювала платежі по кредиту (а.с. 9-10), однак умови кредитного договору не виконала в повному обсязі.

Згідно Вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, адресованої відповідачам, станом на 29.09.2015 прострочення платежу складає 2391 днів, загальна сума заборгованості становить 126 810 доларів США 69 центів, що за курсом НБУ становить 2 737 633 грн. 69 коп., у тому числі штрафні нарахування 111 282 доларів США 84 центи, що за курсом НБУ становить 2 402 413 грн. 01 коп. (а.с. 20).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Альфа Банк» зазначив, що ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 15 527, 85 доларів США, що в еквіваленті складає 335 220,66 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 32 79, 49 доларів США, з яких за тілом кредиту позичальником було сплачено 17 263,64 долари США, а заборгованість за кредитним договором становить 15 527,85 доларів США та пеня у сумі 126 810, 69 доларів США.

Разом з цим позивачем вимоги щодо стягнення пені у сумі 126 810, 69 грн. не заявлялись.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість у розмірі 15 527,85 доларів США, що за курсом НБУ складає 335 220 грн. 68 коп.

Розмір заборгованості вказаний у розрахунку відповідач не заперечувала, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, свого розрахунку не надала та ненадала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що встановивши відповідні правовідносини та застосувавши положення ст. 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, у зв'язку з чим в неї утворилась заборгованість та правильно задовольнив позовні вимоги Банку, стягнувши з відповідача суму заборгованості 335 220 грн. 68 коп.

Також, суд правильно виходив з того, що було переривання строку позовної давності, у зв'язку з чим відсутні підстави для відмови в задоволенні позову у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Положеннями частин 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 8.3. Договору договір вважається укладеним з дати його підписання та діє до повного виконання зобов'язань позичальника за договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відбулося переривання строку позовної давності. Зокрема, з розрахунку заборгованості вбачається, що в жовтні 2013 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 10 549,93 грн., що свідчить про визнання відповідачем боргу за кредитним договором.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо погашення ОСОБА_1 заборгованості шляхом передачі Банку заставленого майна у березні 2013 року на підставі генеральної довіреності оформленої на працівників банку, оскільки факт оформлення довіреності не є підтвердженням передачі права власності Банку.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором кредиту № MRTG-23 від 27 квітня 2007 року у розмірі 69 102,99 доларів США, що еквівалентно 1 498 886,49 грн., та судового збору у розмірі 22 483,29 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про виправлення описки в резолютивній частині заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, суд в ухвалі від 17 березня 2016 року вказав, що зазначення у резолютивній частині рішення суду іншого кредитного договору та заборгованості не є помилковим.

Оскільки позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором кредиту № MRTG-23 від 27 квітня 2007 року, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості за договором кредиту № MRTG-23 від 27 квітня 2007 року у розмірі 69 102,99 доларів США, що еквівалентно 1 498 886,49 грн., та судового збору у розмірі 22 483.29 грн. - скасувати.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості у розмірі 335 220, 68 грн. та судового збору - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/18467/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7203/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.