Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача борг у розмірі 63 409 грн 87 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 травня 2008 року між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1695, згідно з яким позивач передав у власність ОСОБА_4 корпоративні права на частку в розмірі 63 % статутного капіталу приватного підприємства «МІМ-2004» (далі - ПрАТ «МІМ-2004») загальною номінальною вартістю 94 500 грн, у власність ОСОБА_5 - корпоративні права на частку в розмірі 31,5 % статутного капіталу ПрАТ «МІМ-2004», загальною номінальною вартістю 47 250 грн, у власність ОСОБА_6 - корпоративні права на частку в розмірі 5,5 % статутного капіталу ПрАТ «МІМ-2004», загальною номінальною вартістю 8 250 грн. Грошові кошти у розмірі 93 433 грн сплачені покупцями пропорційно відповідно до часток, придбаних кожним із них, та отриманих продавцем на момент підписання договору. Суму коштів у розмірі 56 567 грн покупці пропорційно сплачують в 30-денний термін з дня поновлення (реєстрації) ПрАТ «МІМ-2004» в реєстрі платників податків на додану вартість. Зазначив, що 23 серпня 2013 року ПрАТ «МІМ-2004» поновлено (зареєстровано) в реєстрі платників податків на додану вартість, але ОСОБА_4 не сплатив у встановлений строк суму коштів за частку в розмірі 63 % статутного капіталу товариства у розмірі 35 637 грн 21 коп., у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35 637 грн 21 коп., інфляційні витрати у розмірі 26 059 грн 14 коп. та 1 713 грн 52 коп. - три проценти річних, а всього - 63 409 грн 87 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 63 401 грн 53 коп., із яких: сума основного боргу - 35 637 грн 21 коп., три проценти річних - 1 713 грн 52 коп., інфляційні втрати - 26 050 грн 80 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів па нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Виходячи із положень вищевказаних норм матеріального права та із врахуванням фактичних обставин справи, правильним є висновок суду про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 35 637 грн 21 коп. заборгованості, адже, як установив суд, відповідач не виконав у повному обсязі взятих за договором купівлі-продажу від 31 травня 2008 року зобов'язань.

Стягуючи з відповідача на користь позивача крім суми основної заборгованості також три проценти річних у розмірі 1 713 грн 52 коп. та інфляційні витрати у розмірі 26 050 грн 80 коп., суд правильно виходив із наявності підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення судами норм процесуального права щодо порушення правил підвідомчості спору є помилковими та на правильність висновків судів не впливають.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко