Справа № 760/3334/16-ц
Провадження № 2/760/2859/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.
з участю секретаря -Кучерини Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу "Міжгалузева академія управління", третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну, про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди,
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь 7351, 00 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ( з урахуванням податків та інших загальнообов'язкових платежів) за період з травня 2015 року по вересень 2015 року, 3776, 35 грн. заборгованості із заробітної плати за жовтень - грудень 2015 року, 708, 42 грн. компенсації за невикористані 12 днів щорічної відпустки, 685, 86 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності; 1557, 78 грн. вихідної допомоги; 6083, 3 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 15 000 грн. моральної шкоди.
Вказаний позов мотивується наступним.
15.09.2014 наказом № 95-к від 15.09.2014 ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного фахівця навчально-методичного відділу державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління».
25.12.2015 ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги та компенсації за 12 днів невикористаної щорічної відпустки.
З огляду на те, що при звільненні позивачу заробітна плата у повному обсязі, вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, а також допомога по тимчасовій непрацездатності виплачені не були, просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився, витребувані судом докази не надав. За таких обставин, суд, з врахуванням думки позивача та її представника, які не заперечували проти ухвалення заочного рішення, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку, передбаченому ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явивилась. У письмових запереченнях у задоволенні позову просила відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 15.09.2014 наказом № 95-к від 15.09.2014 ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного фахівця навчально-методичного відділу державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління».
Наказом № 62-к від 25.12.2015 ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористані 12 днів щорічної основної відпустки.
У період з 30.11.2015 року по 11.12.2015 ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна внаслідок загального захворювання, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГЧ № 642631.
Відповідно до довідки держаної податкової інспекції у Солом'янському районі від 27.01.2016 № 121 за другий квартал 2015 року (квітень, травень, червень 2015 року) позивачу нараховано 5672, 45 грн., а виплачено 3232, 88 грн; за третій квартал 2015 року (липень, серпень, вересень 2015 року) нараховано 5795, 95 грн., а виплачено 0,00 грн.
Згідно із розрахунковим листком по заробітній платі за вересень 2015 року заборгованість підприємства перед позивачем після утримання податків складає 7351 грн.
Згідно з випискою по банківській картці позивача за період з 01.05.2015 по 25.12.2015 станом на 25.12.2015, тобто на дату звільнення позивача, виплата всіх належних їй сум здійснена не була.
Відповідно до листа Голосіївської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 11.04.2016 № 717/01-40/07, станом на 08.04.2016 страхувальник Державний вищий навчальний заклад «Міжгалузева академія управління» із заявою-розрахунком на отримання фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 згідно з листком непрацездатності серії АГЧ № 642631, виданого ДУ «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» до Голосіївської дирекції не звертався.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Належних доказів того, що з позивачем було проведено повний розрахунок станом на дату розгляду справи відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не надано.
На підтвердження відсутності заборгованості відповідача перед позивачем Київським національним університетом технологій та дизайну надано копію передавального акта та балансу станом на жовтень 2015 року, у яких зазначено про відсутність у державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» заборгованості із заробітної плати.
Надані докази суд на підтвердження заперечень третьої особи до уваги не бере з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства є господарською операцією.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» факт здійснення господарської операції фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції.
З огляду на це, факт виплати позивачу вихідної допомоги та інших сум, що належать до виплати при звільненні, має бути підтверджений первинними документами, до яких передавальний акт та баланс не належать.
Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.10.2015 по 25.12.2015, розмір якої не зазначений у довідці державної податкової інспекції, позивач посилався на те, що станом на дату розгляду справи відповідачем не було подано звітність до податкових органів, з огляду на те, що працівники, до чиїх функціональних обов'язків це входило, вже звільнені. Обґрунтовуючи розмір заробітної плати за вказаний період, позивач посилався на вимоги ст. ст. 96 КЗпП України, а також наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005р. № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», якими на нормативному рівні закріплено посадові оклади працівників відповідних тарифних розрядів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.10.2015 по 25.12.2015 працювала на посаді провідного фахівця навчально-методичного відділу, що належить до 10 тарифного розряду. Вказане підтверджується копією штатної книги станом на січень 2015 року державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», затвердженої в.о. ректора Кузьміним С.А. 31.12.2014.
Згідно з ч. 1 ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).
Згідно з ч. 2 ст. 96 КЗпП України, тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Згідно з ч. 3 ст. 96 КЗпП України, формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Згідно з додатком 1 до наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», до посади, що має тарифний розряд 10 застосовується тарифний коефіцієнт 1, 82.
Згідно з п. 1 примітки до вказаного додатку, посадові оклади з 1 січня 2014 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної
ставки) працівника 1 тарифного розряду - 852 гривні.
Відповідно до п. 2 цієї примітки посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу
(ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний
коефіцієнт. У разі, коли посадовий оклад (тарифна ставка)
визначений у гривнях з копійками, цифри до 0,5 - відкидаються, від
0,5 і вище - заокруглюються до однієї гривні.
Згідно із вказаним наказом, розмір посадового окладу працівника 10 тарифного розряду дорівнює: 852 х 1, 82 = 1551 грн.
З огляду на це, суд вважає, що розмір посадового окладу позивача на посаді провідного фахівця науково-методичного відділу у період з 01.10.2015 по 25.12.2015 у розмірі 1551 грн. підтверджується належними і допустимим доказами.
З урахуванням тимчасової непрацездатності позивача у період з 30.11.2015 по 11.12.2015, розмір заборгованості із заробітної плати з 01.10.2015 по 25.12.2015 складає 3776, 35 грн. (1551 х 2 + 6745,75 - заробітна плата за 10 відпрацьованих днів у грудні 2015 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Здійснення розрахунків вихідної допомоги визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на
2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Враховуючи, що ОСОБА_1 була звільнена 25.12.2015р. , розмір її середньоденної заробітної плати дорівнює 74, 18 грн. (1551 + 674,35 / 30 (відпрацьовані робочі дні за листопад та грудень 2015 року).
Середньомісячне число робочих днів за останні два місяці роботи підприємства дорівнює 21 ( 42 - сумарне число робочих днів за листопад грудень 2015 року : 2).
Розмір вихідної допомоги в такому випадку дорівнює 1557, 78 грн. (74, 18 х 21).
Розмір компенсації за невикористані 12 днів щорічної основної відпустки, про яку вказано у наказі про звільнення ОСОБА_1 № 62-к, обрахований згідно з вимогами Порядку № 100 таким чином.
Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.
Згідно з п. 7 Порядку нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число
календарних днів відпустки.
Кількість календарних днів за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством, за цей період складає 365-10=355 календарних днів.
Щодо розміру допомоги з тимчасової втрати працездатності суд зазначає таке.
Згідно з п. 2, п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом та судовий захист своїх прав.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).
Згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 вищеназваного Закону, страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
До 01 січня 2011 року ( дата набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування») персоніфікований облік застрахованих осіб за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, не здійснювався, тому визначення страхового стажу застрахованої особи за період з 28.02.2001 по 31.12.2010 необхідно здійснювати за даними зазначеними у трудовій книжці.
Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам які мають страховий стаж понад вісім років у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу).
Відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці позивача, вона почала працювати з 10.03.1970 року, що свідчить про те, що її страховий стаж складає понад вісім років.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. № 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.
Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною або хворим членом сім'ї) у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. ( складає двадцять п'ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом - п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).
Згідно з п. 3 вищевказаного порядку, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов'язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).
Згідно з п. 25 названого порядку, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.
Страховий випадок настав 30.11.2015.
З урахуванням вищевикладеного, розмір середньоденної заробітної плати дорівнює:
Сума денної виплати дорівнює: 57, 13 (середньоденна заробітна плата) х 100% (відсоток згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування») = 57, 13 грн.
Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності дорівнює: 57,13 х 12 (кількість календарних днів, що підлягають оплаті) = 685, 56 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП
стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його відповідальності.
Здійснення розрахунків розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Так, відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахуванням виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п. 8 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 74, 18 грн. (1551 + 674,35 / 30 (відпрацьовані робочі дні за листопад та грудень 2015 року), де 1551 грн. - заробітна плата за листопад 2015 року; 674, 35 грн. - заробітна плата за грудень 2015 року.
Кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 26.12.2015 по 21.04.2016 складає 82 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 6083, 3 ( 74, 18 х 82 дні).
Згідно зі ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р., «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Оцінивши всі обставини справи, доводи, заявлені позивачем, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині у розмірі 5 000, 00 гривень.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 551, 20 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя