Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 26 липня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3), остання отримала кредит у розмірі 800 000 грн на умовах, визначених договором, із кінцевим терміном повернення до

25 липня 2016 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеного того ж дня між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, за умовами якого в іпотеку було передано наступне майно: нежитлове приміщення, мийка автомобілів (предмет іпотеки 1); нежитлове приміщення, кафе-готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» (предмет іпотеки 2) та земельна ділянка (предмет іпотеки 3), на якій знаходяться предмет іпотеки 1 та 2, загальною площею 0,35 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу, які знаходяться по АДРЕСА_1. Неналежне виконання боржником ФОП ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення, яка станом на 7 серпня 2015 року склала

610 098, 34 грн, із яких: 266 648 грн сума заборгованості за строковим кредитом; 133 173, 92 грн сума заборгованості за простроченим кредитом;

21 933, 25 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 13 370, 81 грн заборгованість за строковими процентами; 81 263, 57 грн заборгованість за простроченими процентами; 4 379, 80 грн пеня за несвоєчасне повернення процентів; 1 109, 99 грн три проценти річних від суми простроченого кредиту; 219, грн три проценти річних від суми прострочених процентів,

88 000 грн штраф.

Ураховуючи наведене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

12 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 24 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення з інших підстав.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із неспівмірності заборгованості по основному зобов'язанню вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна, на яке позивач просив суд звернути стягнення, а допущені відповідачем порушення основного зобов'язання у вигляді кредитної заборгованості, що виникла станом на 7 серпня 2015 року, не завдадуть збитків іпотекодержателю і не змінять обсягу його прав, оскільки останній не позбавлений права стягнути вказану суму заборгованості шляхом пред'явлення відповідного позову до суду.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 800 000 грн, зі сплатою 27, 99 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту до 25 липня 2016 року.

З метою забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ ДельтаБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку майно, яке належить їй на праві власності, а саме: нежитлове приміщення, мийка автомобілів, загальною площею 561, 2 кв. м., що складається з: нежитлового приміщення, мийки автомобілів (А-2) (предмет іпотеки 1); нежитлове приміщення, кафе-готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею

215, 7 кв. м., що складається з: кафе-готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» (предмет іпотеки 2); земельну ділянку, на якій розташовані предмет іпотеки 1, предмет іпотеки 2, загальною площею 0,35 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу, розташованого у АДРЕСА_1 (предмет іпотеки 3).

Зазначені предмети іпотеки розташовані по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК Українисуди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

У п. 7.2 цього договору сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтю 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Тобто, сторони передбачили право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначав, що станом на 7 серпня

2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 610 098,34 грн, разом із тим, на виконання умов кредитного договору було сплачено 494 456, 30 грн, що становить більше половини заборгованості за строковим кредитом і станом на 17 грудня 2015 року загальний розмір заборгованості, з врахуванням несплачених позивачем відсотків і штрафних санкцій, становить 205 890, 67 грн, що є неспівмірним із вартістю предмету іпотеки, загальний розмір якої відповідно до умов договору становить

2 101 000 грн, тобто більше ніж в десять разів перевищує суму заборгованості по основному зобов'язанню.

Однак, установивши, що сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, апеляційний суд не врахував, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання, а також те, що відповідач виплатив більшу частину кредитної заборгованості.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-340цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що через невиконання умов кредитного договору розмір кредитної заборгованості постійно зростає.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 24 грудня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська