УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу частково недійсним та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 липня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого було отримання у лізинг автомобіля Ford Kuga Ambiente за ціною 482 390 грн згідно курсу Національного банку України на дату підписання договору лізингу. Відповідно до умов цього договору ним було сплачено 48 239 грн як авансовий платіж, проте заявка на отримання автомобіля задоволена не була. Натомість йому була висунута вимога сплатити 50 % від вартості автомобіля, після чого він звернувся до відповідача з вимогою розірвання договору та повернення першого внеску у розмірі 48 239 грн. 18 серпня 2015 року заява відповідачем була задоволена частково - договір розірвано, а у виплаті першого внеску відмовлено з посиланням на пункт 12.1 договору. Вважав, що даний пункт договору несправедливим та таким, що суперечить ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати п. 12.1 договору фінансового лізингу недійсним та повернути йому перший внесок у розмірі 48 239 грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано п. 12.1 договору фінансового лізингу від 6 липня 2015 року недійсним. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 48 239 грн, сплачених ним за договором фінансового лізингу та 487 грн 20 коп. судового збору на користь держави.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині викладення мотивувальної частини рішення суду.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, є змішаним та містить елементи договору купівлі-продажу транспортного засобу та договору оренди (найму), який відповідно до ст. 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, як укладений за участю фізичної особи. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення та крім того, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансової діяльності.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а в основному направлені на переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик