Справа № 369/8678/16-ц
Провадження № 2/369/3840/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участю секретаря Дуплій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позивачі свої вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх дід та батько ОСОБА_4, який за життя не склав заповіту.

На час смерті ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_5, сини ОСОБА_6 та ОСОБА_3, донька ОСОБА_10.

Позивачі стверджували, що всі зазначені спадкоємці після смерті їх чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому їм Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 4 свідоцтва про право на спадщину за законом на підтвердження права власності кожного з них по 1/8 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Крім того, на ім'я дружини померлого ОСОБА_3 ОСОБА_8 Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами, як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

У результаті вказаного ОСОБА_5 набула у власність 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і брат позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який теж за життя не склав заповіту.

На час смерті ОСОБА_6 належала 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були його мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2.

Зі слів позивачів, всі зазначені спадкоємці після смерті їх сина, чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на підтвердження права власності кожного з них по 1/32 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом за ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було 10.07.2009 зареєстровано право власності на 1/32 частину будинку за кожним, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як зауважили позивачі, мати померлого ОСОБА_5 до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, хоч і прийняла спадщину, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не звернулась, а тому успадкована нею 1/32 частка цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами залишилась відкритою.

У результаті вказаного ОСОБА_5 набула у власність 21/32 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача ОСОБА_3 та бабуся позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яка за життя 24.02.1987 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3110, відповідно до якого заповіла належні їй 5/8 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, дочці ОСОБА_10 та сину ОСОБА_3.

На 1/32 частину житлового будинку, які було успадковано після смерті сина ОСОБА_11, за життя померла ОСОБА_5 заповіту не склала.

Як вже було згадано вище, на час смерті ОСОБА_5 належала 21/32 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_10, а також онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки на час смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_6, який приходився їм батьком, вже помер.

Проте, донька померлої ОСОБА_10 спадщину після смерті матері не прийняла, всі інші спадкоємці спадщину прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковою часткою зазначеного житлового будинку, оскільки проживали у ньому.

28.07.2016 спадкоємці померлої ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Холодницької В.О. із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, але отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 з тих мотивів, що вони не змогли надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку саме на ім'я померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла сестра позивача ОСОБА_3 та тітка позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_10, яка за життя не склала заповіту.

На момент смерті померлій на праві власності належали квартира за адресою: АДРЕСА_2, а також згадана вище 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 немає, а спадкоємцями другої черги за законом є позивач ОСОБА_3, як брат, і за правом представлення позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як племінники.

Проте, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_3 та ОСОБА_13 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1, а останній спадщину після смерті тітки прийняв, звернувшись у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У зв'язку із цим 28.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. було видано на ім'я позивача ОСОБА_1 свідоцтво про право власності за законом та зареєстровано за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, поруч із цим, на заяву ОСОБА_1 від 28.07.2016 за № 9 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі такого свідоцтва з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку на ім'я померлої тітки, а також доказів реєстрації права власності на її ім'я.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивачі з урахуванням уточнень просили суд: Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7; визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6; визнати за ОСОБА_3 право власності на 53/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, та в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду листа, в якому просив слухати справу у відсутність його представника.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дід та батько позивачів ОСОБА_4, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 07.03.1978.

За життя ОСОБА_4 не склав заповіту.

На час смерті ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджувалось записом у погосподарській книзі села Гатне під № 187, як вказано у свідоцтвах про право власності та свідоцтвах про право на спадщину за законом, виданих Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_5, сини ОСОБА_6 та ОСОБА_3, донька ОСОБА_10.

Родинні відносини дружини та дітей з ОСОБА_4 підтверджуються свідоцтвом про одруження НОМЕР_5 від 05.09.1950, свідоцтвом про народження ОСОБА_10 НОМЕР_6 від 04.07.1951, свідоцтвом про народження ОСОБА_6 НОМЕР_7 від 06.04.1953 та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 НОМЕР_8 від 23.04.1955.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 304 до майна померлого 05.02.1978 ОСОБА_4, всі зазначені спадкоємці після смерті їх чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому їм Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 3 свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 2742 від 07.06.1980 та свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4065 від 01.08.1981 - на підтвердження права власності кожного з них по 1/8 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Крім того, на ім'я дружини померлого ОСОБА_5 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності за реєстровим № 2739 від 07.06.1980 на 1/2 частину цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами, як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

У результаті вказаного ОСОБА_5 набула у власність 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і брат позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6,що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 від 25.07.1995.

За життя ОСОБА_6 не склав заповіту.

На час смерті ОСОБА_6 належала 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується вище згаданим свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01.08.1981 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4065.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були його мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2.

Родинні відносини померлого з його матір'ю підтверджуються вже згаданим свідоцтвом про народження ОСОБА_6 НОМЕР_7 від 06.04.1953, з його дружиною - свідоцтвом про шлюб НОМЕР_10 від 08.09.1979, з дітьми - свідоцтвом про народження ОСОБА_1 НОМЕР_11 від 07.10.1988 та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 НОМЕР_12 від 31.01.1980.

Як вбачаться з матеріалів спадкової справи № 81 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6, всі зазначені спадкоємці після смерті їх сина, чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 16.06.2009 на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими №№ 2-1079, 2-1081, 2-1083 - на підтвердження права власності кожного з них по 1/32 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом за ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було 10.07.2009 зареєстровано право власності на 1/32 частину будинку за кожним, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Мати померлого ОСОБА_5 до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, хоч і прийняла спадщину, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не звернулась, а тому успадкована нею 1/32 частка цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами залишилась відкритою.

У результаті вказаного ОСОБА_5 набула у власність 21/32 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача ОСОБА_3 та бабуся позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_13 від 10.09.2003.

За життя 24.02.1987 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3110, відповідно до якого заповіла належні їй 5/8 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, дочці ОСОБА_10 та сину ОСОБА_3.

На 1/32 частину житлового будинку, які було успадковано після смерті сина ОСОБА_11, за життя померла ОСОБА_5 заповіту не склала.

Як вже було згадано вище, на час смерті ОСОБА_5 належала 21/32 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_10, а також онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки на час смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_6, який приходився їм батьком, вже помер.

Родинні відносини ОСОБА_5 та її спадкоємців підтверджуються вже згаданими вище свідоцтвами про їх народження.

Як вбачається з матеріалів спадково справи № 5/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5, відміток у паспортах позивачів, донька померлої ОСОБА_10 спадщину після смерті матері не прийняла, всі інші спадкоємці спадщину прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковою часткою зазначеного житлового будинку, оскільки проживали у ньому.

28.07.2016 спадкоємці померлої ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Холодницької В.О. із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, але отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 з тих мотивів, що вони не змогли надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку саме на ім'я померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла сестра позивача ОСОБА_3 та тітка позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_10, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_14 від 22.06.2015.

Родинні з покійною відносини підтверджуються свідоцтвами про народження позивачів, зазначені вище.

За життя ОСОБА_10 не склала заповіту.

На момент смерті померлій на праві власності належали квартира за адресою: АДРЕСА_2, а також згадана вище 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 немає, а спадкоємцями другої черги за законом є позивач ОСОБА_3, як брат, і за правом представлення позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як племінники.

Як підтверджується матеріалами спадкової справи № 6/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після її смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_13 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1, а останній спадщину після смерті тітки прийняв, звернувшись у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У зв'язку із цим 28.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. було видано на ім'я позивача ОСОБА_1 свідоцтво про право власності за законом за реєстровим № 536 та зареєстровано за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується інформаційною довідкою від 05.05.2016.

Проте, поруч із цим, на заяву ОСОБА_1 від 28.07.2016 за № 9 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі такого свідоцтва з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку на ім'я померлої тітки, а також доказів реєстрації права власності на її ім'я.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час будівництва спадкового житлового будинку та успадкування його частин позивачами після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час будівництва спадкового житлового будинку та успадкування його частин позивачами після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як передбачено у ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 537 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) передбачено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

З огляду на ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і ці дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності.

У ст. 1217 ЦК України 2003 передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У ст. 1262 ЦК України 2003 року передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1266 ЦК України 2003 року племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на ч. 1 ст. 1269 ЦК України 2003 року спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України 2003 року для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У Постанові від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14 Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що прийнята спадщина на підставі частини другої статті 548 ЦК УРСР належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, збереження або втрата набутого спадкодавцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину не пов'язана, а свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права (стаття 560 ЦК УРСР).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Позивачі в порядку спадкування набули право власності на наступні спадкові частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

ОСОБА_1, крім успадкованої попередньо після смерті свого батька ОСОБА_6 1/32 частини, - 23/96 частин після смерті його бабусі ОСОБА_5 (11/96 частин) та його тітки ОСОБА_10 (1/8 частин);

ОСОБА_2, крім успадкованої попередньо після смерті свого батька ОСОБА_6 1/32 частини, - 11/96 частин після смерті її бабусі ОСОБА_5;

ОСОБА_3 - 53/96 частин після смерті його батька ОСОБА_4 (1/8 частин) та його матері ОСОБА_5 (11/96 частин за законом та 5/16 частин за заповітом).

А отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14, та рекомендації, висвітлені у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55, 58 Конституції України, ст.ст. 101, 112, 524, 529, 534, 537, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 15, 16, 321, 392, 1217, 1218, 1223, 1260, 1262, 1266, 1268-1270, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 110, 203, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 23/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на 11/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, право власності на 53/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, та в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя Н.С.Пінкевич