Справа № 644/1650/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зябрової О.Г.,

за участю секретаря - Масло Т.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування 19/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1, укладений 22.08.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн.та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обгрунтування соїх вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, перебувала у скрутному матеріальному становищі через хворобу чоловіка, вимушена була узяти позику у ОСОБА_3 та надати у заставу свої частку вищезазначеної квартири. Під час укладання договору у нотаріуса вона иеребувала у хворобливому стані, була збентеженою, не мала юридичної освіти та вважала, що підписує договір позики та залогу квартири.

В судовому засіданні позивача та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідч в судове засідання не з»явився, надав до суду заперечення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у заловоленні позовних вимог, оскільки позивач як власник розпорядилась майном на свій розсуд, як вбачається з договору, їй було роз»яснено нотаріусом зміст та правові наслідки даного правочину.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договорі дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 19/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. та зареєстрований у реєстрі під № 1544.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ст.203 ЦК України частин 1-3 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використанння за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин,

вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Пунктом 20 цієї Постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як вбачається з договору дарування від 22.08.2014р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, сторони попередньо до підписання даного договору були ознайомлені з приписами цивільного законодаства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема з вимогами щодо недійсності правочинів, усвідомлювали значення своїх дій, перебували при здоровому розумі та ясній памяті, діяли добровільно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідало їх внутрішній волі. Нотаріусом сторонам було роз»яснено вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків укладеного правочину. Договір дарування був прочитаний сторонами уголос та підписаний ними.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вона не усвідомлювали який саме документ вона підписує, оскільки не має юридичної освіти, є особою похилого віку, не мала відповідних роз»яснень нотаріуса і вважала, що укладає договір позики, оскільки дані доводи не підтверджуються будь-якими іншими доказами.

Таким чином, скд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через недоведеність їх під час судового розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

07.07.2016