Справа № 715/1695/16-ц
Провадження № 2/715/822/16
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року смт. Глибока
Глибоцький районний Чернівецької області
у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.,
секретаря судового засідання Затолошна Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимог тим, що 20 січня 2016 року між нею та відповідачкою було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якої вона передала ОСОБА_2 в борг 40 000 гривень. Посилається на те, що відповідно до п. 3 вказаного договору відповідачка зобовязалася повернути їй вказану суму до 20 січня 2017 року рівними частинами щомісяця по 3 333,33 грн. Вказує на те, що відповідачка не повертає кошти частинами, вона неодноразово зверталася до неї з проханням повернути борг добровільно, надіслала на її адресу претензію про повернення коштів, про те врегулювати спір в позасудовому порядку не вдалося. Зважаючи на викладене, просить суд стягнути з відповідачки 40 000 грн. основної суми боргу, 690,41 грн. 3% річних за користування коштами, 1 605,01 грн., - індекс інфляції та 8 999,45 грн. відсотки згідно подвійної облікової ставки НБУ, а всього 51 294,87 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак, звернулася до суду із заявою просила справу розглянути в її відсутність, позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи.
За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Судом встановлено, що 20 січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики. Згідно умов даного договору позивач ОСОБА_1 позичила відповідачці ОСОБА_2 40 000 гривень строком до 20.01.2017 року.
Позичальник зобовязався повернути позикодавцеві зазначену суму грошей готівкою у строк до 20 січня 2017 року, рівними частинами щомісяця. Позика вважається повернутою з моменту передання позикодавцеві грошових коштів особисто, або зарахування грошової суми, що позичилася на його банківський рахунок.
Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони погодились з його умовами.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Встановлено, що відповідачка порушила умови договору, не повертала позику в порядку визначеному договором, тобто, щомісячними платежами, претензія надіслана на її адресу про повернення котів не задоволена, тому вимоги позивача про дострокове стягнення всієї суми боргу 40 000 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом із тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача 8 999,45 грн. відсотків згідно подвійної ставки НБУ є безпідставними.
Так, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Сторони домовилися, що даний договір є безпроцентним (п.2 Договору), а тому у стягнення відсотків за користування позичиненими коштами слід відмовити.
На думку суду підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення із відповідача в порядку ст. 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних.
Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тобто є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань
За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу, трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, а тому, не потребує обумовлення таких умов договором позики, оскільки вказана відповідальність визначена законом та її застосування є правом кредитора. При цьому проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за користування чужими грошовими коштами, передбачені нормами ст. 536 Цивільного кодексу України,
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.
Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 1 квітня 2015 року (справа № 6-37цс15), прийнятою за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Судом встановлено, що договором позики обумовлено, що позичальник зобовязався повернути позикодавцеві зазначену суму грошей готівкою у строк до 20 січня 2017 року, рівними частинами щомісяця, тобто, щомісяця по 3 333,33 грн. Разом із тим, договором не передбачено число місяця до якого має бути сплачена така сума на погашення позики. Виходячи із того, що договором передбачено, що строк дії договору визначено до 20 січня 2017 року, суд приходить до висновку, що такий регулярний платіж відповідачка мала сплачувати до 20 числа кожного місяця, тобто, до 20 лютого, 20 березня і т.д.
Із розрахунку наданому позивачем вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних проведено на всю суму позики на 40 000 гривень, з чим суд погодитися не може. Так, як встановлено в судовому засіданні строк дії договору до 20 січня 2016 року, тобто, саме в такий строк має бути повернута вся сума позики. Виходячи із того, що позивач просить суд достроково стягнути суму позики, суд приходить до висновку, що нарахування в порядку ст. 625 ЦК України має проводитися тільки щодо прострочених платежів починаючи з 21 лютого 2016 року до 16 серпня 2016 року (дана дата визначена самим позивачем).
Так, перший платіж 3 333,33 грн. повинен був сплачений до 20 лютого 2016 року, тому з 21.02.2016 р. 3% річних на вказану суму станом на 16.08.2016 року становить 48 грн., інфляційні витрати 130,27 грн.
Другий платіж 3 333,33 грн. до 20.03.2016 року , тому - 3% річних на вказану суму за період 21.03.2016 р. до 16.08.2016 року становить 41 грн., інфляційні витрати 144,18 грн.
Третій платіж 3 333,33 грн. до 20.04.2016 року , тому - 3% річних на вказану суму за період 21.04.2016 р. до 16.08.2016 року становить 32 грн., інфляційні витрати 109,75 грн.
Четвертий платіж 3 333,33 грн. до 20.05.2016 року , тому - 3% річних на вказану суму за період 21.05.2016 р. до 16.08.2016 року становить 24 грн., інфляційні витрати -6,67 грн.
Пятий платіж 3 333,33 грн. до 20.06.2016 року, тому - 3% річних на вказану суму за період 21.06.2016 р. до 16.08.2016 року становить 15 грн., інфляційні витрати -9,99 грн.
Шостий платіж 3 333,33 грн. до 20.08.2016 року, тому - 3% річних на вказану суму за період 21.08.2016 р. до 16.08.2016 року становить 7 грн., інфляційні витрати -3,33 грн.
Отже, станом на 16 серпня 2016 року 3% річних за користування чужими коштами становить 167 грн., сума інфляційних витрат 384,2 грн.
У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.
На підставі ст.ст. 15, 16, 204, 218, 526, 527, 530, 536, 610, 612, 625, 1046-1049, ЦК України та керуючись ст.ст. 130, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 суму заборгованості за договором позики в сумі 40 000 (сорок шість тисяч), 3% річних за користування чужими коштами в сумі 167 грн. та 384,2 грн. - суму інфляційних витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок у відшкодування судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: