АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5631/16 Справа № 201/8672/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Деркач Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Деркач Н.М.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Осіяна О.М.,

при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що 09 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено договір про надання кредиту, згідно з умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 69 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних терміном до 09 серпня 2037 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 09.08.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 106, загальною площею 53,50 кв. м, житловою площею 28,90 кв. м, розташована за адресою: бульвар Слави, 7, м. Дніпропетровськ, що належить відповідачу на праві власності.

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору станом на 16 квітня 2014 року у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 165 166 доларів 45 центів США, що еквівалентно 2 044 760 грн 65 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 71 840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889 379 грн 94 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн 60 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом 1 103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн 95 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань 43396,54 долари США, що еквівалентно 537 249 грн 16 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2015 року змінити в частині встановлених обставин справи стосовно виконання банком зобов'язання щодо надання позичальнику кредиту та отримання відповідачем кредитних коштів. Також, в апеляційній скарзі заявлено прохання про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2014 року про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та Таратухіним А.В. було укладено договір № DNU0GL00000232, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 69 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитом терміном до 09 серпня 2037 року (а. с. 1416, т.1).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 09 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір іпотеки б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру № 106, загальною площею 53,50 кв. м, житловою площею 28,90 кв. м, що розташована за адресою: бульвар Слави, 7 у м. Дніпропетровську, яка належить йому на праві власності (а. с. 1719, т. 1).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього перед банком утворилася заборгованість.

31 жовтня 2013 року банк направив ОСОБА_4 досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості (а. с. 12, т. 1).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 16 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 165 166,45 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 2 044 760 грн 65 коп., з якої: заборгованість за кредитом 71 840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889379 грн 94 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн 60 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом 1 103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн 95 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 537 249 грн 16 коп. (а. с. 810, т. 1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивачем не надано доказів про те, що нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці банку, не використовується як місце постійного проживання відповідача та що у власності іпотекодавця знаходиться інше нерухоме майно.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року (справа №6-2479цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком станом на 16 квітня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 165 166,45 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 2 044 760 грн. 65 коп.

Однак, згідно з положеннями ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» в іноземній валюті можуть бути стягнуті основна заборгованість за кредитом та відсотки за користування валютним кредитом. Зазначені норми не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, у звязку з чим, розмір пені необхідно визначити у державній грошовій одиниці гривні, у розмірі 537 249,16 грн.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, вважає його правильним та таким, що здійснений на підставі закону та умов кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в іпотеку банку передав квартиру, яка належить йому на праві власності, та яку було придбано за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_2 на підставі договору про іпотечний кредит від 09 серпня 2007 року, а тому у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.17-19).

Пунктом 22 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 27 договору).

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернення стягнення на квартиру, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007 року, яка станом на 16.04.2014 року складає 165 166,45 доларів США, що еквівалентно 2 044 760,65 грн., з яких: 71 840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889 379 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом, 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн. 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн. 95 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 537 249,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача відносно того, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 69000 доларів США підтверджується видатковим касовим ордером № 1 від 09.08.2007 року (т.1 а.с.250).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідача з квартири, яка була надана ним у іпотеку, суд першої інстанції виходив з відсутності для цього правових підстав з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон N 1304-VII), згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року N 2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Встановлений Законом № 1304- VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

За змістом ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є лише відстроченням виконання певних обов'язків, відкладенням певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15) та в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року (справа №6-44цс15).

Отже, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягають виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у виселенні ОСОБА_2 з квартири, яка розташована за адресою: бул.Слави,7/106 у м.Дніпропетровську з підстав дії ЗУ Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно анкети-заяви ОСОБА_2 про отримання кредиту від 19.07.2007 року, кредитні кошти у сумі 69000 доларів США йому необхідні для придбання квартири (т.2 а.с.12-13).

Крім того, матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 придбав спірну квартиру 09.08.2007 року, тобто у день отримання кредиту, що свідчить про те, що квартира придбана ним за кредитні кошти.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки заявленим у позові шляхом та виселити відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до паспортних даних відповідача ОСОБА_2, з 12.01.2015 року він зареєстрований та проживає у квартирі, яка є предметом іпотеки. Матеріали справи не містять відомостей про належність відповідачу іншого житлового приміщення.

За таких обставин, враховуючи, що кредитні кошти на придбання квартири, яка є предметом іпотеки, були надані ОСОБА_2 в іноземній валюті - долари США та вказана квартира є його єдиним житлом, площа зазначеної квартири становить 53,50 кв.м., виконання рішення суду підлягає відстроченню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічного позову колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не призвело до порушення прав відповідача, так як його позовна заява ОСОБА_2 була розглянута судом у іншому провадженні, по ній ухвалено рішення.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, на які звертає увагу представник відповідача в апеляційній скарзі, колегія суддів приймає до уваги, однак вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 5724,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити.

Звернути стягнення на квартиру, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007 року, яка станом на 16.04.2014 року складає 165 166,45 доларів США, що еквівалентно 2 044 760,65 грн., з яких: 71 840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889 379 грн 94 коп. - заборгованість за кредитом, 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн 95 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 537 249,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, з квартири, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 5724,60 грн.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М. ОСОБА_5ОСОБА_6 Осіян