Справа №489/5369/15-ц 19.04.2016 19.04.2016 19.04.2016
Провадження №22-ц/784/124/16
Справа № 489/5369/15-ц Головуючий першої інстанції: Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/784/124/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача та визнання права власності.

Позивачка зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2008 року вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. 06 лютого 2015 року в неї зникли паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру. В червні 2015 року при спробі отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру їй стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року, який був укладений від її імені, її квартиру придбав ОСОБА_3 Між тим, вона такого договору не укладала.

Посилаючись на викладене, позивачка просила витребувати від ОСОБА_3, як добросовісного набувача, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на дану квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_3, як добросовісного набувача, на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 6027. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 - подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у зв'язку із виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Зазначена правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15.

Згідно розяснень, що містяться у пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про витребування спірної квартири від ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 330, 387 ЦК України та того, що спірна квартира вибула з володіння позивачки не з її волі за відплатним договором, який укладено з відповідачем особою, яка не мала права на таке відчуження, про що відповідачу відомо не було.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 листопада 2008 року є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Державна реєстрація права власності позивачки на квартиру підтверджена Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2008р.

У лютому 2015 року позивачка виявила зникнення паспорту та інших документів, в т.ч. правовстановлюючих документів на квартиру, що підтверджується висновком. Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 06.02.2015р. щодо перевірки її відповідної заяви, яка була припинена через неможливість встановити місцезнаходження документів (а.с. 10, 11).

Також судом першої інстанції встановлено, що при посвідченні 11 лютого 2015 року договору купівлі-продажу, за яким вищевказана квартира була придбана відповідачем ОСОБА_3, особу продавця було встановлено нотаріусом ОСОБА_6 за паспортом ОСОБА_5, проте на вклеєних до нього фотографіях зображено іншу особу. Крім того, відомості, зазначені у наданих позивачкою до суду документів щодо складу її сімї та реєстрації у спірній квартирі не збігаються із відомостями, зазначеними у документах, повязаних із нотаріальним посвідченням угоди з відповідачем.

По теперішній час позивачка проживає в спірній квартирі і вимоги про виселення до неї не предявлялися.

Витягом з кримінального провадження № 040002922 та листом ст. слідчого СВ Ленінського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 21.01.2016р. № 499 підтверджується реєстрація 18 червня 2015 року кримінального провадження за ч. 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_5 за фактом продажу квартири шахрайським шляхом із підробленням правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 85, 148). До теперішнього часу розслідування даного кримінального провадження триває.

Висновком проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи № 125 від 30 березня 2016 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 на договорі купівлі-продажу квартири від 11.02.2015р., укладеному між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, виконаний не самою ОСОБА_5, а іншою особою (а.с. 182-184).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що спірна квартира вибула з володіння її власника - позивачки - не з її волі, оскільки дйсний власник квартири не був стороною укладеного з ОСОБА_3 правочину.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права власника ОСОБА_5 - підлягає захисту відповідно до вимог статті 388 ЦК України шляхом витребування спірного майна у відповідача, а тому обґрунтовано задовольнив дані позовні вимоги.

Посилання апеляційної скарги на недоведеність позивачкою того, що спірна квартира вибула із її володіння не з її волі, не можна прийняти до уваги, оскільки це суперечить наявним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження висновку суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на квартиру., а тому законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевірялась.

Таким чином, постановлене у справі рішення є законним і обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню відшкодування витрат позивачки за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2580грн. 48коп.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2580грн. 48коп. (дві тисячі пятсот вісімдесят гривень сорок вісім копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

ОСОБА_8