Справа № 474/877/16-ц.
Провадження № 6/474/50/2016 року.
У Х В А Л А
09.12.16 року с.м.т. Врадіївка
Врадіївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді: Тихоненко М.І.
при секретарі судового засідання: Степанову В.В., за участю старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2. Врадіївка, АДРЕСА_1,-
Старший державний виконавець Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 звернулася до Врадіївського районного суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 посилаючись на те, що на виконанні Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області знаходиться виконавче провадження № 49752808 від 5 січня 2016 рокау з примусового виконавчого листа № 504/1985/15-ц від 4 грудня 2015 року, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісяця до повноліття дитини. Боржником по даному виконавчому провадженню є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2. Врадіївка, АДРЕСА_1. Стягувачем по даному виконавчому провадженню є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, Лиманського (Комінтернівського) району, Одеської області. Державним виконацем 5 січня 2016 року відкрито виконавче провадження. Боржником рішення суду на сьогоднішній день добровільно не виконується, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. За час перебування виконавчого листа на виконанні боржник ОСОБА_2 не пред»явив жодного платіжного документа про сплату аліментів. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє .
5 грудня 2016 року боржник ОСОБА_2 особисто надав пояснення з приводу несплати аліментів на користь ОСОБА_3, але станом на 9 грудня 2016 року не виконано жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, яка становить 15 013,41 грн.
9 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та внесено відповідні дані до Державного реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна.
В судовому засіданні старший державний виконавець Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 підтримала подання з вищезазначених підстав та наполягала на його задоволенні. Заслухавши думку старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1, вивчивши матеріали подання, судом встановлено наступне.
На примусовому виконанні Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області перебуває виконавчий лист № 504/1985/15-ц від 4 грудня 2015 року, виданий Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісяця до повноліття дитини.
Виконавче провадження № 49752808 відкрито 5 січня 2016 року.
Згідно розрахунку заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за період з 8 червня 2015 року по 1 грудня 2016 року становить 15 013 грн. 41 коп. Відповідно до вказаних розрахунків державним виконавцем кожного місяця здійснювалось нарахування заборгованості, хоча боржником сплачено не було жодного платежу починаючи з моменту примусового виконання рішення суду.
Однак суд зазначає, що матеріали подання не містять жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.
Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.
Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.
Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
При цьому суд вважає, що поняття ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти, як будь - які свідомі дії або бездіяльність боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь - які незалежні від нього об'єктивні обставини.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження, зокрема утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.
Крім того, в матеріалах подання відсутні докази щодо вжиття державним виконавцем усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення.
За вимогами Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішень (розділ 11), звернення до суду з вказаним поданням є правом, а не обов'язком державного виконавця.
Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 р. із змінами, у відповідності до ст. 6 якого передбачено декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.
За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.
З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.
Отже, враховуючи вимоги закону, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.
Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тягар доказування по якому покладається виключно на державного виконавця.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні вказаного подання.
Керуючись ст. ст. 209-210, 377-1 ЦПК України, суд, -
У задоволенні подання старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області протягом п»яти днів з дня її проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: