АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6180/2016 головуючий у 1-й інстанції: Москаленко К.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Комітет з питань запобігання і протидії корупції, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Міністерство внутрішніх справ України, у порушення ст. 20 Закону України "Про звернення громадян України", не розглянуло у строки зазначеного Закону його звернення від 26 травня 2015 року року, яке було направлено до відповідача Комітетом Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції 24 червня 2015 року. Відповіді на зазначене звернення відповідач не надав та не проінформував про продовження строків розгляду, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 25 Закону України "Про звернення громадян України", останній несе відповідальність за спричинену моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що порушена найвища соціальна цінність - головний обов'язок держави в утвердженні і забезпеченні прав і свобод людини, порушено принцип верховенства права, порушено зобов'язання держави діяти лише на підставі та в межах прав і свобод, передбачений статтями 24, 40, 60 Конституції та законами України. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь 2000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і вирішити питання по суті. Скаржник зазначає, що висновок суду про недоведеність наявності підстав для відшкодування моральної шкоди є необгрунтованим, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, які судом першої інстанції досліджені не були.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Від Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Комітету.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 26 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до голови Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції Соболєва Є.В. із заявою щодо протиправних дій працівників державної виконавчої служби, вчинення ними кримінального правопорушення, необхідності притягнення їх до кримінальної відповідальності, а також з інших питань (а. с. 28).

Листом за підписом заступника голови Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції №04-19/12-3501 від 24 червня 2015 року зазначене звернення було направлено до Міністерства внутрішніх справ України з метою його розгляду та вирішення по суті.

8 липня 2015 року Міністерство внутрішніх справ України листом №27095/Пк повідомило Комітет Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції про те, що Головним управлінням МВС України в м. Києві за дорученням та під контролем Міністерства, у межах компетенції, здійснюється розгляд указаних відомостей, викладених у зверненні ОСОБА_1 (а. с. 39).

27 липня 2015 року листом Міністерства внутрішніх справ України №5/6230 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що за результатом розгляду відомостей, викладених у його зверненні, 14 липня 2015 року слідчим відділом Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006892 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Також, зазначеним листом позивачу роз'яснено, що про прийняте за результатами досудового розслідування процесуальне рішення його учасників буде проінформовано відповідно до вимог ст. 111 КПК України (а. с. 42).

У той же день, листом Міністерства внутрішніх справ України №28392/Па аналогічна відповідь була направлена Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції, в якій, зокрема, зазначалось про інформування ОСОБА_1 щодо результатів розгляду його звернення (а. с. 40).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян України" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На підставі ч. 2 ст. 25 Закону України "Про звернення громадян України" громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Статтею 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені часті, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства, роз'яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Виходячи з викладеного та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, для задоволення заявленого позову про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 мав довести наявність перелічених вище умов.

Судом установлено, що на виконання вимог ч.1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян України" відповідачем була надана відповідь на лист Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції щодо звернення ОСОБА_1 у визначені Законом строки, а тому протиправність дій чи бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, а також наявність причинного зв'язку між такою дією (бездіяльністю) та шкодою, яку зазнала заінтересована особа, позивачем не доведено.

Посилання ОСОБА_1 на Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є безпідставними, оскільки обставини з якими даний закон пов'язує відшкодування такої шкоди, позивачем в позовній заяві не зазначено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету й обгрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи містять достатньо доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог є необгрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач