Провадження № 2/522/617/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на те, що відповідачка є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.06.2005 року, однак не з'являлась в квартирі та не несла витрат на її утримання протягом останніх десяти років. З 1967 року в указаній квартирі проживав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона постійно та відкрито користувалась квартирою разом з ОСОБА_4 з 2004 року, сплачувала рахунки за житлово-комунальні послуги, проводила поточний ремонт приміщення та утримувала останнього, несла витрати на його поховання.

05 серпня 2015 року ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_5, подала зустрічний позов в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй в здійснені права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виселити її з вказаної квартири, стягнувши з неї моральну шкоду в розмірі 18000 грн.

В позові посилалась на те, що квартира належала на праві власності її чоловікові ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті якого в квартирі залишались проживати батько та брат померлого - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відповідно. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після смерті батька в квартирі залишився проживати один ОСОБА_4,який ніде не працював, вів асоціальний образ життя, однак позивачка за зустрічним позовом як власник квартири несла витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг до 2009 року. Виявивши у вересні 2008 року відсутність ОСОБА_4 в квартирі та знаходження в ній сторонніх осіб, що посилались на згоду ОСОБА_2 на своє там проживання, неодноразово зверталась до правоохоронних органів та суду про захист свої прав. Однак за життя ОСОБА_4, що створив неможливі для проживання в квартирі умови, вона не досягла позитивних результатів у захисті свого права власності на квартиру. Після смерті останнього ОСОБА_2 неправомірно перешкоджає в доступі до квартири, спричиняючи їй моральну шкоду порушенням прав власності, яку вона оцінює у 18 000 грн. 28 грудня 2015 року позивачка за зустрічним позовом збільшила розмір вимог та просила стягнути моральну шкоду в розмірі 60 000 грн., посилаючись на характер та тривалість порушення її прав власності. В обґрунтування розміру моральної шкоди посилається на щомісячний розмір орендної плати за аналогічне житло як критерій грошової оцінки моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, яких зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2, яка не допускає її до квартири.

Ухвалою суду від 06 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, був за залишений без розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2, не заявився.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 червня 2005 року, отриманого нею після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,33).

Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано 10 жовтня 2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується оригіналом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько спадкодавця - ОСОБА_9 Зареєстрованим в спірній квартирі залишився брат спадкодавця - ОСОБА_4 (а.с.44), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.47), після смерті своїх батьків проживав в квартирі один ( а.с.46).

Згідно наданих суду квитанцій ОСОБА_1 сплачувались комунальні платежі за спірну квартиру в період 2005-2009 роки (а.с.37-41), а станом на 01 липня 2015 року заборгованість по комунальним платежам за вказану квартиру складає 18308,64 грн. (а.с.42).

У січні 2009 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та інших про усунення перешкод в користуванні квартирою, зняття з реєстраційного обліку та виселення ( а.с. 49-61).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2011 року, справа №2-1010/11, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1., ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування житловою площею залишено без розгляду (а.с.64).

Рішенням Приморського районного суду від 09 березня 2011 року, справа №2-371/11 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 задоволено. Вказаним рішенням встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 незаконно перешкоджає позивачці у користування та розпорядженні власним майном.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 про визнання прав власності на квартиру за набувальною давністю, а також з пояснень представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні, слідує, що ОСОБА_10 володіє спірною квартирою, ключами від неї та не бажає допускати до квартири позивачку. При цьому ОСОБА_10 не надано будь-яких доказів правомірності володіння нею спірною квартирою та недопущення до квартири її власника. Отже мають місце обставини неправомірного перешкоджання з боку ОСОБА_2 в здійснені ОСОБА_1 прав користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1. Тому підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод з боку ОСОБА_2 в здійснені прав власності на спірну квартиру, виселенні останньої з квартири та вселення в неї позивачки.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, а також у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд не вбачає ознак наявності спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому й відмовляє у задоволенні цих вимог.

ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягненя судових витрат: судового збору 243,6 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. На підтвердження чого надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 243,6 грн. ( а.с.21) договір про надання правової допомоги від 27 липня 2015 року, яким передбачено сплату послуг в розмірі 7000 грн. (а.с.81) та квитанцію про сплату 7000 грн. згідно вказаного договору (а.с.82). Згідно наданого розрахунку на надання правової допомоги особою, що надавала правову допомогу, витрачено всього 12 годин та виходячи з розміром мінімальної заробітної плати на час складення розрахунку граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу складає 5846,4 грн.. Отже вимоги позивачки за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково в розмірі 243,6 грн. та 5846,4 грн. згідно Закону України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст.ст. 10, 11,84,88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, 386,391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в здійснені прав власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 із квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 243,6 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5846,4 грн., а всього 6090 грн.

В іншій частині позову в задоволені відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення,- протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя:

06.07.2016