Справа № 146/293/16-ц Провадження № 22-ц/772/3430/2016Головуючий в суді першої інстанції Скаковська І. В.
Категорія 23Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.10.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» (далі - ТОВ «Зернопродукт-Липівка») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Зазначала, що їй на підставі державного акта на право власності від 14.03.2003 року належить земельна ділянка площею 3,3929 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, якою користувалося ТОВ «Зернопродукт-Липівка». Однак, їй стало відомо, що 20.03.2006 року між ТОВ «Зернопродукт-Липівка» та від її імені укладено договір оренди належної їй земельної ділянки, який був зареєстрований у Томашпільському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 10.05.2006 року.

Посилаючись на те, що вказаний договір і акт про передачу земельної ділянки вона не підписувала, спірний договір порушує її права, ОСОБА_2 просила: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,3929 га, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області 14.03.2003 року, укладеного 20.03.2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка», зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 10.05.2006 року; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладеного 20.03.2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка», зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 10.05.2006 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.10.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Зернопродукт-Липівка» в частині скасування державної реєстрації договору оренди залишено без розгляду.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.10.2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,3929 га, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 14.03.2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, укладений 20.03.2006 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» с. Липівка, зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 10.05.2006 року.

Стягнуто з ТОВ «Зернопродукт-Липівка» с. Липівка на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі 551,20 грн. судового збору, 2202 грн. за проведення експертизи та 2900 грн. за надання правової допомоги, всього 5653, 20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Зернопродукт-Липівка» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності від 14.03.2003 року належить земельна ділянка площею 3,3929 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.10).

Згідно з договором оренди землі №182/2006-О-Т-В від 20.03.2006 року, ОСОБА_2 передала в оренду зазначену земельну ділянку ТОВ «Зернопродукт-Липівка» строком на 15 років. Указаний договір зареєстрований у Томашпільському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.05.2006 року № 39 (а.с.8-9).

Акт прийому-передачі об'єкта оренди, який не містить дати, свідчить про те, що позивач передала, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку належну позивачу (а.с.9 зворот).

Згідно з висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1370/1371/16-21 від 13.07.2016 року підпис у договорі оренди землі №182/2006-О-Т-В від 20.03.2006 року, - виконаний не самою ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.70-72).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі №182/2006-О-Т-В від 20.03.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка», строком на 15 років та зареєстрований у Томашпільському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.05.2006 року №39, відповідно до положень ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є недійсним, і таким, що порушує майнові права позивача та не відповідає її волевиявленню, оскільки цей договір позивач не підписувала.

Суд також виходив із того, що підстав для застосування позовної давності до заявлених позовних вимог немає, через те, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки початок перебігу позовної давності, відповідно до положень ч.1 ст.267 ЦК України слід рахувати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тоді як по справі встановлено, що про наявність спірного договору оренди позивач дізналась лише у 2016 році коли її родина вирішила обробляти земельну ділянку самостійно, тому позовна давність позивачем не пропущена.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний договір оренди землі, укладений від імені ОСОБА_2, підписаний не нею, а іншою особою. Таким чином, спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2, а тому він є недійсним на підставі ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи суперечать нормам матеріального і процесуального права та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди землі лише у 2016 році коли її родина вирішила обробляти земельну ділянку самотужки, що в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності, оскільки будучи власником земельної ділянки, вона отримувала орендну плату від ТОВ «Зернопродукт - Липівка» за користування земельною ділянкою, а тому мала об'єктивну можливість дізнатися про спірний договір, судова колегія вважає безпідставними, адже отримування орендної плати не є безспірним доказом того, що позивачці було відомо про укладений від її імені договір оренди землі від 20.03.2006 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22.04.2015 року у справі № 6-48цс15, яка згідно з ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Натомість, правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 29.10.2014 року (справа №6-152цс14), на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі, і згідно якої для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав, на думку колегії суддів не може бути застосована до виниклих правовідносин.

Зокрема, аналізуючи обставини по справі, положення ст.261 ЦК України, судова колегія виходить з того, що початок перебігу позовної давності у даній справі має визначатись з часу коли позивач дізналася або повинна була дізнатися саме про наявність оспорюваного договору оренди землі від 20.03.2006 року, який був укладений від її імені та підписаний іншою особою та який містить 42 пункти певних умов, в тому числі зобов'язальних щодо неї, а не про факт користування її земельною ділянкою іншою особою. Позивачка пов'язує порушення її прав саме з фактом дізнання про існування договору оренди і його змістом, який вона не укладала та про який дізналася у 2016 році, а не з фактом користування відповідачем її земельною ділянкою, проти чого вона і не заперечувала, що також було підтверджено її представником в ході апеляційного розгляду справи. В той же час, закон пов'язує початок перебігу строку позовної давності з моменту коли особа довідалася або могла довідатися саме про порушення її права.

Таким чином, довідавшись про існування договору оренди та його зміст у 2016 році позивачка пред'явила позов про визнання такого договору недійсним у межах строку позовної давності.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» - відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 05.10.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ А.Ю. Зайцев

Судді: /підпис/ О.С. Панасюк

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом.

Суддя: