Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звільнення майна з-під арешту, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що у період з 11.06.2005 року по 06.08.2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 06 серпня 2010 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу ними, як подружжям, 22.06.2005 року була придбана квартира АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_2

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.10.2010 року при розподілі та виділені долі, спільне майно було поділено між ними шляхом виділення 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (ОСОБА_4В.) та 1/3 частки вказаної квартири за ОСОБА_2; визнано право власності на 2/3 частки вказаної квартири за ОСОБА_1 (ОСОБА_4В.) та 1/3 частки квартири за ОСОБА_2 Позивач зазначає, що 31.07.2015 року вона звернулася до Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права власності на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3. однак, в державній реєстрації права власності позивачці було відмовлено з тих підстав, що право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, зареєстроване за ОСОБА_5, на все нерухоме майно якого накладено арешт за номером 10176524 (на підставі постанови ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП 47926051 від 22.06.2015 р.), що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на зазначений обєкт за ОСОБА_1

10.08.2015 року вона звернулась до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про скасування арешту з 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку статті 60 Закону України "Про виконавче провадження". ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 12.08.2015 року №0314/12091/18 її повідомлено, що на примусовому виконанні у ОСОБА_3 відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження за про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Науково-виробнича фірма «Дніпротехсервіс" суму в розмірі 497 775,46 грн. та стягнення судового збору у розмірі 1 820,00 грн. Державним виконавцем в порядку ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_5 зареєстрована квартира за адресою АДРЕСА_2. 17.02.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, згідно якого рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010 року було частково скасовано та визнано за нею та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаної квартири за кожним.

Посилаючись на зазначене, позивач просить скасувати арешт з 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_2, право власності на яку належить ОСОБА_1; зобовязати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винести постанову про звільнення з-під арешту ? частки вказаної квартири.

Позивач в судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути зазначену справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце його розгляду повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 ВДВС в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Дослідивши докази у цивільній справі, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 11.06.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 393, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 012884, відповідно до якого позивачці було в зв"язку з реєстрацією шлюбу присвоєне прізвище "Плетенець".

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2010 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії І-КИ № 008666 від 14.10.2011 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області позивач змінила прізвище на "Гусєва".

Під час шлюбу позивачем з ОСОБА_2, як подружжям, 22.06.2005 року була придбана квартира АДРЕСА_5, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_2

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.10.2010 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та виділення долі, спільне майно подружжя було поділено між ними шляхом виділення 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 (ОСОБА_1В.) та виділення 1/3 частки вказаної квартири на користь ОСОБА_2; визнано право власності на 2/3 частки вказаної квартири за ОСОБА_1 (ОСОБА_4В.) та на 1/3 частки квартири за ОСОБА_2

31.07.2015 року позивач звернулася до Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію за собою права власності на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 07.08.2015 року ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності було відмовлено з тих підстав, що право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, зареєстроване за ОСОБА_5, на все нерухоме майно якого накладено арешт за номером 10176524 (на підставі постанови ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП 47926051 від 22.06.2015 р.), що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на зазначений обєкт за ОСОБА_1

10.08.2015 року позивач звернулась до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про скасування арешту з 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку статті 60 Закону України "Про виконавче провадження".

ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 12.08.2015 року № 0314/12091/18 позивача було повідомлено, що на примусовому виконанні у ОСОБА_3 відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження за ЄДРВП 47926051 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Науково-виробнича фірма "Дніпротехсервіс" суму в розмірі 497 775,46 грн. та стягнення судового збору у розмірі 1 820,00 грн. Державним виконавцем в порядку ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_5 зареєстрована квартира за адресою АДРЕСА_3.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року вище вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010 року частково скасоване в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6 та в частині поділу цієї квартири, позов ОСОБА_1 про поділ квартири задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаної квартири за кожним.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, ОСОБА_1, за якою вищевказаним рішенням визнано право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири, правомірно звернулася до суду з позовом, про зняття арешту з належного їй майна, що відповідає положенням ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Будь-яких доказів в спростування вимог позивача відповідачами суду не надано, як не надано доказів того, що на час розгляду справи позивач є боржником по будь-якому виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні у ОСОБА_3 відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в межах якого накладено арешт на належну їй частку квартири.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 243 грн. 6о коп. стягнути з відповідачів у рівних частинах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_7, право власності на яку належить ОСОБА_1.

Зобовязати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винести постанову про звільнення з-під арешту ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева