У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, 23 квітня 2011 року народження, у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу). Позивач вважав, що його матеріальне становище змінилося оскільки він захворів у 2012 році на тяжке інфекційне захворювання печінки - хронічний вірусний гепатит «С» з помірною активністю процесу, активна фаза. У зв'язку з цим він змушений витрачати багато коштів на лікування, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року, залишеним без ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року, у задоволенні позовних ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року із позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) позивача, до досягнення дітьми повноліття (а. с. 14).

Діти проживають разом із відповідачем і знаходяться на її утриманні.

Позивач надав суду довідку лікаря без номеру, про те, що він з 31 березня 2015 року по 08 травня 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні № 4 м. Павлограда з діагнозом: виражений гепатит «С» (а. с. 7).

Крім того позивач надав суду довідку лікаря без номеру, про те, що йому встановлений діагноз: хронічний вірусний гепатит «С» з помірною активністю процесу, активна фаза (а. с. 9).

Позивач є працездатним, працює у ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та отримує стабільний дохід.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із вимогами ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач є працездатним, отримує стабільний дохід, доказів, які б вказували на те, що позивачем витрачаються значні кошти на лікування не представлено, правильно вважали, що обставини, які свідчать про зміну матеріального стану позивача не доведені, тому підстави для задоволенні позову відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: С.О. Карпенко

М.І. Наумчук