Справа №521/445/16-ц
Провадження №2/521/2036/16
13 квітня 2016 року місто ОСОБА_1
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Мазинській І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні власністю,
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні власністю.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач ОСОБА_2 посилалась на ті обставини, що вона є власником нежитлових приміщень за адресою: місто Одеса, вул. Агрономічна, 205. Однак з лютого 2007 року нежитлові приміщення були самовільно зайняті та використовуються ОСОБА_3
У звязку із неможливістю позасудового врегулювання спору та відмовою добровільно звільнити самовільно зайняті приміщення з боку ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 звернулась з даним позовом до суду.
Сторона позивача у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які були представлені суду та забезпечені в процесі розгляду справи, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору дарування від 14 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, під реєстровим №2192, ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень за адресою: місто Одеса, вул. Агрономічна, 205.
Технічна характеристика обєкту нерухомого майна наводиться в Технічному паспорті, складеному КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим №3760кн.53неж.-88 від 10 серпня 2006 року.
На підставі ухвали Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 13 лютого 2007 року по цивільній справі №2-1884/07, нежитлові приміщення за адресою: місто Одеса, вул. Агрономічна, 205, були передані на відповідальне зберігання охоронній фірмі ТОВ «Оріон-Юг».
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2007 року, ухвалу Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 13 лютого 2007 року скасовано.
При цьому рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування нежитлових приміщень за адресою: місто Одеса, вул. Агрономічна, 205 відмовлено.
Як свідчить сторона позивача, фактично вказані нежитлові приміщення були зайняті ОСОБА_3 після постановлення ухвали Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 13 лютого 2007 року про забезпечення позову та використовуються на власний розсуд.
Посилання і пояснення позивача з приводу поданого в суд позову наряду з представленими суду письмовими доказами, підтвердили свідки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку.
Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд погоджується, що позиція відповідача свідчить про невизнання майнових прав ОСОБА_2 на відповідні нежитлові приміщення, у звязку з чим право власності особи підлягає захисту.
Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору в розмірі 520,00 +584,00 = 1104,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити.
Виселити ОСОБА_3 з нежитлової будівлі, площею 1213,3кв.м, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Агрономічна, 205.
Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні належній ОСОБА_2 на праві приватної власності нежитлової будівлі, площею 1213,3кв.м, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Агрономічна, 205.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 1104,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.