Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/3984/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
ПрсваджЕння№ 22-ц/778/4242/16 Суддя-доповідач: Поляков 0.3.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова 0.3.,

суддів: Спас О.В.,

ОСОБА_1

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є матір'ю ОСОБА_9, яка померла 24 березня 2015 року. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина у вигляді належної їй на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що за життя ОСОБА_10 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала своїй донці ОСОБА_2 Проте, вона має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті ОСОБА_10 була непрацездатною. Спадкоємцями першої черги за законом є дочки померлої ОСОБА_6, ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_5 та вона. Вона у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також відсутні документи, що підтверджують родинні відносини між нею та померлою ОСОБА_10

Враховуючи вищевикладене просила суд встановити факт родинних відносин, визнавши, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її донькою; визнати за нею право власності на 1/24 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла 24.03.2015 року; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016

року позов задоволено. ^

Встановлено факт родинних відносин, визнавши, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/24 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, яка померла 24.03.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 102,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задолвенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміщякщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 24 березня 2015 р. померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 2306 від 25 березня 2015 р. (арк. справи 7).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина у вигляді належної їй на праві власності 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1224 від 12 серпня 2002 p., виданого AT «Запоріжжитлоцивільбуд» (арк. справи 13).

За життя ОСОБА_10 склала заповіт від 23 квітня 2014 р., за яким всю належну їй частку вищевказаної квартири заповідала своїй донці ОСОБА_11. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстровано в реєстрі за № 1197 (арк. справи 99).

Після смерті ОСОБА_10 її доньки ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13) ОСОБА_14 та Максимова (дошлюбне прізвище ОСОБА_10) ОСОБА_15, а також позивач ОСОБА_4 у встановлений судом строк звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 33/2015, наданими приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (арк. справи 80-119).

За вимогами частини першої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Позивач зазначає, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час смерті ОСОБА_10 позивач як її мати була непрацездатною.

За результатами звернення позивача до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, приватним нотаріусом 19 лютого 2016 р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з ненаданням позивачем правовстановлюючих документів на квартиру (арк. справи 118).

Крім того, як випливає з повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 5 липня 2016 р. № 206/02-14 на адресу позивача, приватний нотаріус позбавлена видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з ненаданням позивачем

і

правовстановлюючого документа не право власності на спадкове майно, зареєстрованим за померлим, та ненаданням документів, які встановлюють факт родинних стосунків.

Звернувшись до суду позивач вказує, що свідоцтво про народження ОСОБА_10 було втрачене, з огляду на що відсутня можливість підтвердити приватному нотаріусу родинні відносини між нею на померлою, з огляду на що просить суд встановити даний факт, визнавши, що ОСОБА_10 є її донькою.

Суд першої інстанції розглянувши справу вірно встановив характер спірних правовідносин і вірно визначився ,що сторонами факт родинних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, які доводяться між собою донькою та матір'ю визнається, з огляду на що в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, даний факт підтверджується витягами з Державного реестру актів цивільного стану громадян, копії яких долучені до матеріалів справи (арк. справи 9-11). З вказаних витягів вбачається, що 26 серпня 1972 р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_16, внаслідок чого дружина змінила прізвище на ОСОБА_13; 14 квітня 1982 р. шлюб між вказаними особами було розірвано, дружина прізвище не змінювала; 6 липня 1990 р. ОСОБА_17 знов уклала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_10.

Враховуючи роз'яснення, надані у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. (зі змінами та доповненнями), вказаний позивачем факт суд вважає за можливе встановити в межах розгляду даної справи позовного провадження, оскільки вимоги про встановлення факту, про який просить позивач, пов'язуються із наступним вирішенням спору про право, зокрема, про право власності в порядку спадкування.

Як в суді першої інстанції та і при розгляді апеляційної скарги сторонами не заперечувалося право ОСОБА_4 на обов'язкову частку у спадщині. Заперечення відповідача та третьої особи ОСОБА_5 зводилися до того, що між сторонами не існує спору, оскільки всі правовстановлюючі документи є у наявності в третьої особи ОСОБА_5, нотаріус ці документи не витребовувала, у зв'язку із чим позивачу слід оскаржувати постанову нотаріуса.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є- відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Обов'язкова частка ОСОБА_4 у спадщині складає 1/24 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 (спадкоємцями першої черги за законом в разі, якщо б спадкування здійснювалось за законом, є дочки померлої ОСОБА_6, ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_5 та позивач, тобто при спадкуванні за законом кожному спадкоємцеві належало б по 1/12 частині квартири; відтак, обов'язкова частка у спадщині позивача становить половину від 1/12 частини, тобто 1/24 частину квартири).

Районний суд розглянувши справу вірно визначився ,що ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно), ОСОБА_4 позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

Доводи апеляційної скарги не місять правових обґрунтувань незаконності судового рішення ,зводяться до відсутності спору між сторонами та неналежного на думку відповідача відношення позивачки до її померлої доньки.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: