РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1124/15-ц

провадження у справі № 2/0285/254/16

15 квітня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….Савицької Л. Й.

за участю ОСОБА_1

представника позивача…….. ОСОБА_2

відповідача…………..……….Петрук Т. М.

представника відповідача…...ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом Приватного підприємства фірма «Санітас»

до ОСОБА_4

про повернення грошових коштів (суми позики) та стягнення процентів за порушення грошового зобовязання

та за зустрічним позовом ОСОБА_4

до Приватного підприємства фірма «Санітас»

про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.03.2015 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з неї на його користь кошти за договором позики в сумі 63 600 грн. 00 коп., 88,65 грн. процентів та судові витрати, понесені ним при подачі позову.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору позики від 29 січня 2015 року передав у власність грошові кошти в сумі 63 600, 00 грн. строком до 28 лютого 2015 року включно. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач на момент закінчення терміну дії Договору грошові кошти не повернула, незважаючи на неодноразові вимоги про погашення боргу, а навпаки ухиляється від його виконання, у звязку з чим у неї виникла заборгованість на суму 63 688,65 грн. з урахуванням відсотків за прострочення договірних зобовязань.

До початку розгляду даної справи по суті відповідач ОСОБА_4 предявила зустрічний позов до ПП фірма "Санітас" про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що даний договір не відповідає своїй суті, та як таких домовленостей між нею та відповідачем за зустрічним позовом про отримання коштів в неї не було. Зазначила, що під час проведення на фірмі ревізії було виявлено недостачу, та керівництво примусило підписати її вказаний вище договір, однак на той момент під психологічним тиском вона не усвідомлювала значення своїх дій, крім того з ПП фірма "Санітас" була звільнена 27.01.2015 року, а договір було укладено 29.01.2015 року.

Ухвалою суду від 19 травня 2015 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача первісні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити за його безпідставністю.

Відповідач-позивач та її представник, заперечуючи щодо задоволення первісних позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задольнити їх.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

29 січня 2015 року між ПП фірма "Санітас" (далі- Підприємство) та ОСОБА_4 був укладений договір строкової позики, відповідно до якого ОСОБА_5 позичила у Підприємства 63 600 грн. строком до 28 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідач-позивач просила визнати договір позики недійсним з посиланням на те, що до неї було застосовано психічний тиск,кошти не отримувала, а також з посиланням на підстави передбачені ст. 233 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Частиною 1 ст. 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненою особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно врахувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Позивачка за зустрічним позовом не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір позики був вчинений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах та був підписаний під впливом насильства. В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є лікарем пояснила, що в січні 2015 року призначала лікування в звязку з підвищенням тиску ОСОБА_4, однак від госпіталізації остання відмовилась. Посилання ОСОБА_7 на те, що вона не отримувала коштів, спростовуються видатковим касовим ордером від 30 січня 2015 року про отримання коштів в сумі 63600грн., а також показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили факт отримання коштів.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених відповідачем-позивачем ОСОБА_4 зустрічних позовних вимог.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У вказаний в договорі від 29.01.2015 строк ОСОБА_4 борг не повернула, незважаючи на вимогу позивача від 02.03.2015 року.

Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань, а у разі прострочення ним виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора він обовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Станом на момент предявлення позову загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 688,65 грн., з яких: несплачена сума основного боргу 63 600 грн., проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.03.2015 року по 17.03.2015 року 88,65 грн. (63 600,00 х 3%/365/100 х 17 днів), всього 63 688, 65 грн.

Правильність проведеного позивачем за первісним позовом розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою.

За таких обставин, суд вважає первісні позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 208-209, 212-216, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства фірма «Санітас» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь приватного підприємства фірми «Санітас», ідентифікаційний код 22065477, грошові кошти в сумі 63 688 (шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн. 65 коп. з яких: 63 600 (шістдесят три тисячі шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 88 (вісімдесят вісім) грн. 65 коп. процентів та судові витрати в сумі 636 (шістсот тридцять шість) грн. 89 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Приватного підприємства фірма «Санітас» про визнання договору позики від 29.01.2015 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Л. Й. Савицька