У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про зміну способу виконання судових рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2015 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль марки «Kia Sportage».

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «Kia Sportage» у розмірі 171 325 грн 35 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною заявою та просила змінити спосіб виконання вказаних вище рішень судів щодо стягнення з ОСОБА_5 на її користь заборгованості, а саме: у рахунок погашення боргу звернути стягнення на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, шляхом передачі вказаного нерухомого майна у її власність; різницю між вартістю майна та сумою боргу віднести в рахунок сплати майбутніх платежів ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття; одночасно з реєстрацією права власності на її ім'я зняти накладену заборону на відчуження вказаної квартири.

Заяву обґрунтовувала тим, що у відділі Державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Ніжинського МРУЮ) на виконанні перебувають виконавчі листи щодо стягнення з ОСОБА_5 на її користь грошових коштів у розмірі 173 895 грн 22 коп., а також аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6

На час звернення до суду заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала більше 6000 грн.

Рішення судів, ні в добровільному, ні в примусовому порядку ОСОБА_5 не виконує протягом тривалого часу.

Зазначала, що боржник є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартість якої складає 200 816 грн, а вона є власником іншої частини квартири. Вказана квартира, як об'єкт звернення стягнення, обтяжена реєстрацією двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Звертала увагу на те, що у разі передачі нерухомого майна на реалізацію, право власності або право користування, яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, проте тривалий час 1/2 частка вказаної квартири не передана на реалізацію ВДВС Ніжинського МРУЮ, тому є підстави вважати, що такого дозволу від органу опіки та піклування не отримано.

У зв'язку з цим, вважає, що виконання рішень суду про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів на її користь унеможливлено.

Посилаючись на те, що 1/2 частина вказаної вище квартири є єдиним джерелом погашення боржником боргу, але її реалізація в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» унеможливлена та на те, що вона є співвласником вказаного майна, вважає можливим здійснити погашення боргу відповідача за рахунок передачі належного йому майна у її власність.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відсутність коштів на погашення боргу не може бути винятковою обставиною для зміни способу виконання судового рішення, оскільки заборгованість може бути погашена у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, правильно зазначено й те, що вимоги заявника, викладені у заяві про зміну способу виконання судових рішень, фактично зводяться до зміни рішень по суті та зміну способу захисту порушеного права, передбаченого ст. 16 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська