Справа № 489/6500/15-ц
Номер провадження 2/489/179/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач 1), Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" (далі-відповідач 2), Державного підприємства "Сетам" (далі-відповідач 3), приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі-відповідач 4), Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (далі-відповідач 5) про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації майна, свідоцтва про право власності та державної реєстрації,

встановив

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що прилюдні торги є незаконними та необґрунтованими, такими, що проведені з порушенням вимог діючого законодавства. Вказує, що прилюдні торги були фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню, яким передбачено зняття майна після перших та других торгів. Крім того, позивач посилається на те, що необхідно встановити чи було письмово повідомлено боржника про час та місце проведення прилюдних торгів та про стартову оцінку, за якою майно пропонується до продажу. Зазначає, що інформаційне повідомлення було неналежним чином оформлене, а інформація щодо торгів не була розміщена на відповідному веб-сайті.

З цих підстав, позивач просив суд визнати недійсним та скасувати протокол №72; визнати недійсним та скасувати акт від 02.07.2015; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 30.07.2015.

17.11.2015 від відповідача 1 до суду надійшло заперечення. Зазначає, що реалізація нерухомого майна проводилась відповідно до ЗУ "Про іпотеку".

17.11.2015 до суду від відповідача 2 до суду надійшло заперечення. Вказують, що позивачем не надано суду доказів того, чим саме результати електронних торгів порушили його законні права та інтереси.

07.12.2015 до суду від ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України надійшло заперечення. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

21.01.2016 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява. Свої вимоги доповнили вимогою скасувати державну реєстрацію права власності відповідача 2 на квартиру АДРЕСА_1.

16.02.2016 до суду від позивача надійшло доповнення до позовної заяви.

29.02.2016 від відповідача 4 до суду надійшло заперечення. Зазначає, що він не є стороною правочину.

10.03.2016 від позивача до суду надійшло доповнення до позовної заяви.

29.04.2016 до суду від позивача надійшли пояснення та уточнення до позовної заяви.

10.08.2016 до суду від представника відповідача 3 надійшло заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач 4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача 5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до виконавчого листа №2-715 від 10.06.2009, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за договором від 27.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 і зареєстрованим в реєстрі за №188, яка належить ОСОБА_1, з метою реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог публічного акціонерного товариства "Комерційний банк"Хрещатик" та погашення заборгованості ОСОБА_1 в сумі 273619,91 грн.

Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №40138845.

Постановою державного виконавця призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно з висновком з незалежної оцінки майна, ринкова вартість квартири №47 по вул. Горького (сел. Горького), 24 в м. Миколаєві становить 263000,00 грн. На адресу боржника та стягувача направлено лист з повідомленням про залучення експерта та роз'ясненням права щодо ознайомлення зі звітом експертної оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, оголошення про проведення прилюдних торгів було розміщено у газеті "Партнер" від 01.04.2015. Дата торгів 22.04.2015. Одночасно дане оголошення було розміщено у газеті "Родной причал".

Листом від 01.04.2016 ДП "Інформаційний центр" стягувача та боржника повідомлено про відомості щодо реалізації предмета іпотеки: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, час та день проведення торгів, початкова ціна продажу.

Відповідно до протоколу №49050 від 06.02.2015 торги призначені на 06.02.2015 не відбулися.

Відповідно до протоколу №61945 від 16.03.2015 торги призначені 16.03.2015 не відбулися.

Згідно з протоколом №72 ПАТ "Комерційний банк"Хрещатик " придбав предмет іпотеки за стартовою ціною - 190017,50 грн. Торги були проведені 22.04.2015.

На підставі зазначеного протоколу державним виконавцем складено акт від 02.07.2015.

30.07.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_2 відповідачу 2 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, а стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно.

Відповідно до витягу від 30.07.2015 квартира №47 по вул. Горького (сел. Горького), 24 в м. Миколаєві належить на праві колективної власності відповідачу 2.

Як вбачається з матеріалів позову, як на одну з підстав для задоволення позову, позивач посилається на те, що треті торги не повинні були проводитись, а потрібно було зняти майно після перших та других торгів.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року № 6-174цс14, аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення), якими визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, та норм Закону України «Про іпотеку», зокрема статей 33, 41-49, якими визначено спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки, з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про наступне.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ст. 43 ЗУ "Про іпотеку" прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно зі ст. 49 вказаного Закону протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів.

Як встановлено судом, прилюдні торги, які відбулися 22.04.2015 дійсно є третіми торгами, які призначені у тому самому порядку, що і попередні два за результатами яких іпотекодержатель скористався наданим йому правом щодо придбання предмета іпотеки.

Тобто, посилання позивача на ту обставину, що проведення третіх торгів суперечить законодавству, та що необхідно було знімати майно після перших та других торгів спростовуються аналізом вище зазначених норм закону.

Крім, того позивач вказує, що істотним порушенням є не повідомлення належним чином боржника про час та місце проведення торгів, стартову ціну.

Згідно зі ст. 43 ЗУ "Про іпотеку" прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

Як встановлено судом, початкова ціна продажу предмета іпотеки рішенням суду не встановлювалась, не обговорювалась ціна і між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

З публікацій, здійснених організатором прилюдних торгів вбачається, що дійсно повідомлення про прилюдні торги було розміщено в двох місцевих ЗМІ, проте в супереч ст. 43 ЗУ "Про іпотеку" публікацію здійснено 01.04.2015, а торги були призначені на 22.04.2014, тобто в строк більше, аніж 15 днів.

Згідно з п. 3.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (чинного на час виникнення спірних правовідносин) інформаційне повідомлення повинно містити, зокрема найменування, опис і характеристику нерухомого майна.

Аналіз розміщених повідомлень дає підстави для висновку, що не було дотримано організатором прилюдних торгів вимог щодо опису предмета іпотеки.

Відповідно до пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація з проведення прилюдних торгів письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, під час розгляду питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

До такого висновку прийшов Верховний суд України у справі №6-813цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача направлялися рекомендовані повідомлення щодо оцінки майна, час та місце проведення прилюдних торгів про що свідчить реєстр про відправлення рекомендованої кореспонденції та супровідний лист ДП "Інформаційний центр". Проте, доказів, щодо отримання позивачем такої кореспонденції суду не надано, зокрема чи є зворотні повідомлення із зазначенням причин невручення (вручення) його позивачу.

Такої позиції притримується і Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11.11.2015.

Представник позивача вказав, що не було розміщено інформації про проведення прилюдних торгів на відповідному веб-сайті.

Як встановлено судом, в матеріалах справи не містяться докази розміщення такої інформації на відповідному веб-сайті. В матеріалах справи містяться лише повідомлення, розміщене на веб-сайті "setam.net.ua". Проте таке повідомлення стосується результатів проведення прилюдних торгів, а на самого порядку проведення прилюдних торгів. Іншого відповідачами не надано.

Позивач також вказує, що державний виконавець не з'ясував коло осіб, які мають право на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, зокрема неповнолітніх.

Основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів.

Суд зазначає, що вказані обставини мають місце під час укладання договорів іпотеки, а саме: в частині надання згоди органів опуки та піклування. В іншому випадку, іпотекодавець обмежений розпоряджатися нерухомим майном відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», оскільки у разі відчуження заставленої квартири чи будинку порушувалися б права та законні інтереси дітей.

Представник позивача посилається на порушенням державним виконавцем п. 4.5.7. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Згідно з п. 4.5.7. Інструкції про проведення виконавчих дій у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Проте, наведене дає підстави стверджувати, що вказана норма стосується випадків, коли звернення стягнення на нерухоме майно відбувається в межах виконавчого провадження, а не коли існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 26 названого Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як встановлено судом, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2015 приймав приватний нотаріус ММНО ОСОБА_2, адже відповідно до положень ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нотаріус є державним реєстратором та наділений правом здійснювати його функції, зокрема, приймати рішення про державну реєстрацію права власності. Тому на останнього поширюються норми ст. 26 вказаного закону.

Враховуючи те, що реєстрація скасування запису про реєстрацію права власності одночасно поновлює попередній запис, тобто це є однією реєстраційною дією, в задоволенні вимог про зобов'язання приватного нотаріуса поновити запис належить відмовити. На момент проведення реєстрації права власності рішення суду про визнання прилюдних торгів недійсними не існувало, тому в задоволенні вимог до приватного нотаріуса належить відмовити.

Проте, позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 №1885/5 "Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів" ДП "СЕТАМ" є організатором електронних торгів з 25.10.2015.

За таких обставин, на час проведення спірних торгів (06.02.2015; 16.03.2015; 22.04.2015) уповноваженим на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення електронних торгів було ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. За такого, в задоволенні вимог до відповідача 3 необіхдно відмовити у зв'язку з недоведенністю.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача 4 та відповідача 3 необхідно відмовити, позовні вимоги до відповідача 1 та відповідача 2 - задовольнити.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації майна, свідоцтва про право власності та державної реєстрації - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати протокол №72 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належало ОСОБА_1, а саме, квартири АДРЕСА_2.

Визнати недійсним та скасувати акт Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 02.07.2015 про реалізацію предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер №261, видане 30.07.2015 про належність Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Хрещатик" на праві власності квартири АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на право власності квартири АДРЕСА_1, номер запису про право власності 10617884, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23283963.

В задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Державного підприємства "Сетам", Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції - відмовити.

Стягнути з Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмір 243,6 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв