У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 травня 2015 року у справі № 727/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорію справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди» суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема якщо справа у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відмовляючи ПАТ «Укрсоцбанк» у видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що спори між кредитором та боржником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів банківських послуг.

Також, суд обґрунтовано виходив з того, що у зв'язку із прийняттям Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, який набрав чинності 12 березня 2011 року, на розгляд третейськими судами справ щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто, спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-856цс15 та від 04 листопада 2015 року № 6-2074цс15.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 342 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у відкритті касаційного провадження на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов