Єдиний унікальний номер 235/5762/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1266/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Постолової В.Г., Санікової О.С.

секретар Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення моральної і матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення задоволені.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 право користування майном квартирою, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, мкр-н Гірник, 1/180 шляхом його вселення у вказану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати судовий збір у розмірі 243,60 грн.

З вказаним рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2016 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не зявилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 3078 (а.с. 99).

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 28.04.1984 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 27.01.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 квітня 1984 року міським відділом ЗАГС Донецької області, актовий запис № 143 розірвано.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволені частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру № 180 в будинку № 1 мкр-на Гірник у м. Красноармійськ Донецької області вартістю 576868 грн. Виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру № 180 в будинку № 1 мікрорайону Гірник у м. Красноармійськ Донецької області вартістю 576868 грн.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в судовому рішенні не має посилання на будь-які докази, якими суд керувався при винесенні цього рішення, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач скористався своїм правом і звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт вчинення з боку відповідачки перешкод у користуванні позивачем квартирою, що належить позивачу на праві власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що оскільки позов до суду ОСОБА_1 подав ще у вересні 2015 року, тому на час винесення рішення про вселення 16 березня 2016 року він не міг бути власником цього приміщення, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог від 16.03.2016 року (а.с. 53), а на 16.03.2016 року відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 був вже власником спірного житла.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: