Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2016 Справа №607/19715/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільській області в складі:

головуючого В.М. Братасюка.

за участю секретаря О.І. Чичкевич

представника позивачки ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПрАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовними вимогами до ОСОБА_5, ПрАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки просить суд стягнути 20 000 гривень з ПрАТ «Страхова група ТАС», 43202, 08 гривень та 1600 гривень за проведення експертного дослідження з ОСОБА_5.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 липня 20015 року о 10 годині 40 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_5 й було пошкоджено належний позивачці автомобіль МАЗДА 323.

У звязку із тією обставиною, що ОСОБА_5 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник транспортного засобу, у ПрАТ «Страхова група ТАС», 19.08.2015 року ОСОБА_6 звернулася до вказаної страхової компанії з метою одержання завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 30 000 гривень.

Дані кошти страховиком було виплачено позивачці, однак цих грошей явно недостатньо для повного відновлювального ремонту автомобіля, а відтак ОСОБА_4 звернулася до експерта з заявою про визначення дійсної суми заподіяного збитку, ушкодженням в ДТП транспортного засобу.

Висновком експерта товарознавця від 30 жовтня 2015 року було встановлено, що розмір матеріального збитку, станом на момент ДТП, заподіяного власнику автомобіля МАЗДА 323, становить 93 202, 08 гривень, а тому різницю від визначної експертом суми заподіяного збитку позивачка просить стягнути з відповідачів з страховика в межах ліміту страхування, а решту з винної особи. Додатково позивач вважає, що з ОСОБА_5 слід стягнути вартість експертного дослідження в сумі 1600 гривень.

В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав та просить задовольнити з зазначених в позові підстав.

Представник страховика просить в задоволенні позову відмовити, оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена позивачці за її заявою по узгодженій сторонами спору сумі в порядку п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без проведення експертного дослідження.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову за недоведеністю позивачем суми відновлювального ремонту автомобіля.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.08.2015 року ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Отже останній 20 липня 2015 року о 10 годині 40 хвилин керуючи транспортним марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 316+900 м. а/д Доманове- Ковель-Чернівці-Тереблече, був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку та допустив зіткнення з ТЗ марки МАЗДА 323 під керуванням ОСОБА_7 (сина позивачки), внаслідок чого відбулося ушкодження транспортних засобів.

Обставини того, що 20 липня 2015 року о 10 годині 40 хвилин на 316+900 м. а/д Доманове- Ковель-Чернівці-Тереблече автомобіль марки «МАЗДА 323» н.з. ВО5629 АЕ отримав механічні пошкодження підтверджуються і довідкою інспектора ВДАІ ОСОБА_8, яка була видана ОСОБА_7, згідно змісту якої було визначено наступні ушкодження автомобіля позивачки: деформація правої передньої дверки, деформація передніх крил, деформація капота, розбитий бампер, деформація передньої частини автомобіля, розбите лобове скло з правого боку автомобіля, можливі інші ушкодження.

Власником автомобіля марки «МАЗДА 323» н.з. ВО5629 АЕ є позивачка ОСОБА_4

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/4173854 від 14.11.2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована ПрАТ «Страхова група ТАС» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000грн.

У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання страхової події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відтак судом встановлено, що Листом за №4281 від 17.08.2015 року страховик повідомив позивачку, що за результатами розгляду документів стосовно ДТП, згідно її заяви про виплату страхового відшкодування, страховиком було визначено та погоджено заподіяний позивачці матеріальний збиток в сумі 30 000 гривень.

11.08.2015 року позивачка склала на адресу відповідача АТ СГ ТАС заяву погодження, про те, що ОСОБА_4 погодилася на виплату за належний їй автомобіль НОМЕР_2, пошкоджений в результаті ДТП 20.07.2015 року, суму в розмірі 30 000 гривень, про що подано відповідну заяву також від 11.08.2015 року, а страховиком виплачено дані кошти позивачці.

Надалі представник позивачки суду пояснив, що дані кошти було витрачено його довірителькою на відновлювальний ремонт ушкодженого в ДТП автомобіля, однак сплаченої страховиком суми було явно недостатньо, а тому позивачка звернулася з заявою до експерта товарознавця з проханням проведення авто товарознавчого дослідження, на вирішення якого просила поставити питання який розмір матеріального збитку, станом на момент ДТП яка мала місце 20.07.2015 року, заподіяного позивачці як власнику автомобіля МАЗДА 323.

Висновком №277/15 від 30 жовтня 2015 року СПД ФО ОСОБА_9 , як експерт товарознавець, визначив, що розмір матеріального збитку, станом на момент ДТП, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_2, становить 93 202, 08 гривень.

Різницю від визначної експертом суми заподіяного збитку позивачка просить стягнути з з відповідачів з страховика в межах ліміту страхування, а решту з винної особи. Додатково позивач вважає, що з ОСОБА_5 слід стягнути вартість експертного дослідження в сумі 1600 гривень.

З приводу підставності стягуваної суми з відповідачів та способу визначеного розміру заподіяних позивачці збитків, суд наголошує таке.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

В зазначеній вище постанові №4 від 01.03.2013 року ВССУ з розгляду цивільних кримінальних справ, а саме в п.14 та 15 надає визначення фізичній величині, що саме складає обсяг заподіяних потерпілому в ДТП збитків:

-коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі….. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. (п.14 )

-якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. …… Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. (п.15) .

Відтак існує два різні способи та методики визначення обсягу заподіяних збитків потерпілому в ДТП, в залежності від стану транспортного засобу чи є його (ТЗ) ремонт технічно можливим та економічно обґрунтованим (п.14), або чи ТЗ з технічної точки зору неможливо відновити з дотриманням норм безпеки для користувача автомобіля та його (ТЗ) ремонт з технічної точки зору є економічно необґрунтованим.(п.15).

Представник позивачки суду пояснив, що син позивачки частково відновив належний ОСОБА_4 автомобіль МАЗДА 323, проте жодних належних та допустимих доказів понесення ОСОБА_4 витрат реальної вартості придбаних запасних частин автомобіля та вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення автомобіля, суду не надав.

Натомість, як доказ розміру заподіяних його довірительці збитків, ушкодженням належного їй в ДТП ТЗ, надав суду згадуваний вище Висновок №277/15 від 30 жовтня 2015 року СПД ФО ОСОБА_9 , згідно змісту якого експерт товарознавець, визначив, що розмір матеріального збитку, станом на момент ДТП, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_2, становить 93 202, 08 гривень.

З дослідженого в судовому засіданні Висновку №277/15 вбачається, що на підставі проведених досліджень і розрахунків, при визначених: - вартості ремонтно- відновлювальних робіт 17039, 40 гривень;- вартості необхідних для ремонту матеріалів 27 916, 80 гривень;- вартості нових складових, що підлягають заміні 258875, 42 гривень; - вартість відновлювального ремонту (з придбанням нових оригінальних складових запчастин для заміни) МАЗДА 323 д.н.з. НОМЕР_3, для усунення його пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, з врахуванням пошкоджень, що виявлені на момент огляду, визначається в сумі 303 831, 62 гривень.

Оскільки вартість відновлювального ремонту досліджуваного ТЗ суттєво перевищує ринкову вартість цього ж (ідентичного) автомобіля, розмитненого та зареєстрованого в Україні, розмір якої визначено експертом в сумі 123 000 гривень, експерт дійшов до переконання що проводити ремонтне відновлення досліджуваного автомобіля економічно недоцільно (принцип внеску і ефективного використання).

А тому експерт у Висновку зазначив, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4, внаслідок його ушкодження в ДТП при вартості досліджуваного ТЗ 123000 гривень, на час виконання даного висновку, без врахування пошкоджень отриманих в ДТП , при визначеній вартості складових придатних для вторинного користування 116 866, 34 гривень з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0.7, а також з врахуванням коефіцієнта ліквідності 0.8, буде дорівнювати різниці вартості (грошової суми, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням транспортного засобу для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складових, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та вартості металобрухту 1750 гривень, що остаточно складатиме суму заподіяних позивачці збитків - 93 202, 08 гривень.

Допитаний в судовому засіданні експерт товарознавець ОСОБА_9 суду підтвердив, що ним обраховувався заподіяний позивачці, ушкодженням належного їй автомобіля, розмір збитків за методикою економічної недоцільності ремонту ТЗ, вартість якого (ремонту), перевищує вартість самого ТЗ.

На розяснення судом представнику позивача про право ініціювати проведення судової товарознавчої експертизи, в разі незгоди з розміром та методикою проведення дослідження товарознавцем ОСОБА_9, в судовому засіданні 29.04.2016 року отримано відмову.

Відтак для суду є очевидним, що експертом визначено розмір заподіяного збитку позивачці, ушкодженням в ДТП належного їй автомобіля МАЗДА 323, з розрахунку, що пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження.

Однак із змісту позову та пояснень представника позивачки в судовому засіданні, вбачається, що останні доводять розмір заподіяної його ОСОБА_4 шкоди, змістом вищезазначеного Висновку, наполягають що автомобіль частково відновлений і потребує додаткових коштів на відновлення, й на пропозицію сторони відповідача ОСОБА_5 про передачу самого транспортного засобу для реалізації з метою альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складових, з отриманої суми від реалізації яких відповідач ОСОБА_5 мав би право часткового повернення можливо стягнених з нього за рішенням суду коштів, категорично відмовилися.

Як наголошує Верховний Суд України в п. 9 постанови пленуму №6 від 27.03.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Змістом цитованого вище пункту постанови, пленум ВСУ відобразив принцип справедливої сатисфакції балансу інтересів винної та потерпілої особи, коли, в разі здійснення відшкодування за рахунок винної особи, до останньої переходить право отримати ушкоджену річ, котра має певну цінність.

А тому системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав до задоволення позову про стягнення суми заподіяного збитку позивачці у зазначений нею спосіб та за висловленого нею наміру залишити собі у власності та продовжувати експлуатацію автомобіля, ушкодженого в ДТП - оскільки з урахуванням розяснень ВСУ про справедливу сатисфакцію та змісту висновку експерта, котрим, як доказ розміру заподіяних збитків позивачка обґрунтовує власні вимоги, передбачено необхідну умову визначення розміру заподіяного збитку - продаж не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням транспортного засобу для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складових, що категорично заперечує позивачка.

При цьому за рахунок виручених від реалізації цього транспортного засобу і його складових коштів , відповідач ( винна особа), мав би можливість частково повернути кошти, після відшкодування збитків потерпілому, що є неможливим за відсутності згоди ОСОБА_4 на продаж, ушкодженого в ДТП, спірного автомобіля.

Сама ж ОСОБА_4 не надала жодних належних та допустимих доказів понесення якихось витрат реальної вартості придбаних запасних частин автомобіля та вартості виконаних робіт, необхідних для повного (якщо це взагалі можливо) відновлення автомобіля.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.3, 11, 57, 60, 61, 212-222 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 23, 979, 1166, 1168, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року , Постановою пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПрАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - в сумі 20 000 гривень з ПрАТ «Страхова група ТАС», 43202, 08 гривень та 1600 гривень за проведення експертного дослідження з ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Братасюк