УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь на утримання та навчання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання на першому курсі денної контрактної форми навчання Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, у твердій грошовій сумі 2 000 грн щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років за умови продовження навчання.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що відповідачка останні два роки проживає в Республіці Італія та має достатні джерела доходів для надання матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки до його повноліття сплачувала аліменти на його утримання, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на повнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на час його навчання в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 21 березня 2016 року, до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови продовження ним навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили аліментний характер правовідносин сторін у справі та застосували норми сімейного права, які їх регулюють, виходили з того, що їх повнолітній син навчається на першому курсі денної контрактної форми навчання Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, проживає у гуртожитку, стипендії не отримує, будь-яких інших доходів не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідачка ОСОБА_5 має можливість надавати таку допомогу; при цьому визначаючи розмір аліментів, суди врахували також можливості позивача щодо утримання сина, який займається підприємницькою діяльністю і має більші фінансові доходи в порівнянні з відповідачем, а тому дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення аліментів саме у розмірі 600 грн щомісячно.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М.Коротун

О.В. Попович