Справа № 200/8749/15-ц
Провадження №2/200/1153/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Відділ опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, державний нотаріус Сьомої державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що він та відповідач ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25.07.1969 року. В період шлюбу, а саме 22.06.1999 року, ними була придбана квартира №6 будинку №3 на ж/м Тополя-3, правовстановлюючі документи були оформлені на імя дружини ОСОБА_2 У вказаній квартирі за його згодою та згодою його дружини проживала їх донька ОСОБА_5 із своєю сімєю. 01.10.2013 року померла їх друга дочка ОСОБА_7 Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки ОСОБА_7 та дізнався, що квартира №6 будинку №3 на ж/м Тополя-3 входить до спадкової маси та належіть спадкодавцю на підставі договору дарування, укладеного ще в 2001 році без його згоди. Оскільки вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та була відчужена без його згоди, тому просить визнати недійсним договір дарування від 01.12.2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №11194 та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартиру №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, запис в реєстровій книзі №4384 за реєстрованим №496-477 від 14.01.2002 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позов визнали не заперечували проти його задоволення. ОСОБА_2 підтвердила факт того, що спірний договір був укладений без повідомлення чоловіка.

Представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували та послались на те, що позивач був обізнаний про факт укладання договору дарування, що підтверджується його заявою від 01.12 2001 року про згоду на таке дарування. Крім того, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в позові.

Третя особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб 25.07.1969 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого повторно 12.03.2015 року (а.с.11).

22.06.1999 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську (а.с.16).

01.12.2001 року ОСОБА_2 подарувала вказану квартиру ОСОБА_7, що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №11194 (а.с.12).

01.10.2013 року ОСОБА_7 померла, підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого повторно 02 квітня 2014 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу № 1088/2013. Спірна квартира №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську входить до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_7 Позивач як батько померлої звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вказані факти підтверджується письмовими поясненнями, наданими суду 3-ю особою - нотаріусом ОСОБА_10В.(а.с.173).

Оскільки представник відповідача ОСОБА_3 заперечуючи проти позову стверджувала, що позивач був обізнаний про існування договору дарування, пославшись на підписання останнім заяви про згоду на дарування спірної квартири (а.с.89), тому в рамках розгляду справи була проведена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до Висновку №6297-15 від 25.12.2015 року - підпис від імені ОСОБА_1 в оригіналі заяви на імя нотаріуса ОСОБА_8 від 27.11.2001 року про згоду на укладання договору дарування квартири №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську від імені його дружини ОСОБА_2, який зареєстрований в реєстрі за № 11194 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_11 01.12.2001 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Оскільки оспорюваний договір дарування був укладений до 01.01.2004 року, то до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року та норми Кодексу про шлюб та сімю, які існували на момент укладання договору.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,

якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.23 КпШС України майном, нажитим під час шлюбу, подружжя розпоряджаються за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.47 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.48 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст.59 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до ч.3 ст.224 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227-ї цього Кодексу.

Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до с.71 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень ст.76 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення

права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася

або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Оскільки квартира №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську була набута ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, тому вона є сумісною власністю подружжя. Враховуючі, що ОСОБА_1 не надавав згоду на її відчуження шляхом укладання договору дарування, тому договір дарування від 01.12.2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №11194 є недійсним.

При цьому суд приймає до уваги твердження позивача, що про оспорюваний договір дарування йому стадо відомо після смерті доньки, тобто після 01.10.2013 року, оскільки спірна квартира увійшла до спадкової маси, а до суду звернувся 28.04.2015 року, тому строк позовної давності почав свій перебіг з дня коли ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, а тому строк позовної давності строк звернення до суду він не пропустив.

Враховуючи, що договір дарування є недійсним, то поновлення прав позивача шляхом реституції здійснюється скасуванням реєстрації права власності ОСОБА_7М на спірну квартиру.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати позивача, які складаються з судового збору та витрат понесених на проведення судової експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Відділ опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, державний нотаріус Сьомої державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 01.12.2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №11194.

Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартиру №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, запис в реєстровій книзі №4384 за реєстрованим №496-477 від 14.01.2002 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 304 грн. 50 коп. та судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1228 грн. 80 коп., а всього 1533 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 304 грн. 50 коп. та судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1228 грн. 80 коп., а всього 1533 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його винесення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.

.