У Х В А Л А

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Артемівський міськрайонний суд Донецької області заочним рішенням від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі − ПАТ КБ «ПриватБанк») задовольнив: стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 32 тис. 395 грн 59 коп., а також вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року залишила без змін.

24 березня 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року з підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для підтвердження своїх вимог заявник послався на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада, 18 грудня 2013 року, 8 квітня, 23 грудня 2015 року, а також на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 24 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, які дійшли висновку про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, умови якого відповідач належним чином не виконав, а тому виникла заборгованість, яка має бути стягнута на користь банку. При цьому суди установили, що 12 листопада 2010 року відповідач став клієнтом банку, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, якою визначено строк і порядок повернення кредиту, одержав кредитну картку «Універсальна», а 12 липня 2013 року відповідачу вказану картку переоформлено на кредитну картку «Gold», відповідно до тарифів якої сума кредитного ліміту збільшена до 15 тис. грн; крім того, доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості, відповідач не спростував.

Наданими для порівняння ухвалами колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, 8 квітня та 23 грудня 2015 року, суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах рішення апеляційного суду та передав справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України у зв'язку із порушенням норм права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором та зазначив, що позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки для звернення з вимогою строк сплинув 20 червня 2011 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 25 квітня 2013 року; крім того суди встановили, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а матеріали справи не містять доказів, що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судами норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року міститься висновок про те, що виходячи з правового аналізу частини першої, другої статті 207, частини першої статті 259 ЦК України Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови мав на увазі позичальник, підписуючи заяву, а також те, що зазначені Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника або в подальшому не змінювались, зокрема щодо збільшення строку позовної давності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк