АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугілля України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала,що з 01.09.2010 року працювала у Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» на посаді інженера-програміста відділу статистичної звітності до 31.05.2015 року. Наказом № 23/к від 31.05.2015 року її було звільнено у зв»язку з ліквідацією Підрозділу.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.05.2015 року з ДП «Вугілля України» було стягнуто 3000 грн.у відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати їй заборгованості по заробітній платі.

23.04.2015 року тим же судом їй було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по нарахованій але не виплаченої заробітної платі з 01 листопада 20014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 27 389,11 грн.

Оскільки відповідно до довідки ВП «ГІРЦ ДП «Вугілля України» станом на 01.06.2015 року нарахована,але не виплачена їй заробітна плата становить 41051,57 грн.,а відповідач сплатив їй лише 27 389,11 грн.,перерахувавши вказану суму на її рахунок,позивач просила стягнути з відповідача на її користь залишок нарахованої,але не виплаченої заробітної плати у розмірі 11 328,79 грн.,середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.06.2015 року по 22.03.2016 року у розмірі 51 537,08 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 420,93 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ДП«Вугілля України» на користь позивача 5 198,68 грн. з вирахуванням всіх податків,зборів та обов»язкових платежів,середній заробіток за час затримки розрахунку за з 02.06.2015 року по 22.03.2016 року у розмірі 51 537,08 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 420,93 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні цих вимог. Зазначає, що у відповідача немає вини у затримці виплати заробітної плати позивачу,оскільки відповідачу не були відомі платіжні реквізити позивача за якими можливо було б провести з ним розрахунок з урахуванням рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року та Постанови Правління Національного банку України №466 від 06.08.2014 року.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,що належить йому від підприємства,установи,організації провадиться в день звільнення,Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що позивач що з 01.09.2010 року працювала у Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» на посаді інженера-програміста відділу статистичної звітності до 31.05.2015 року.

Наказом № 23/к від 31.05.2015 року її було звільнено у зв»язку з ліквідацією Відокремленого підрозділу «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України».

Згідно з довідкою ВП «ГІРЦ»ДП «Вугілля України №164 від 10.06.2015 року станом на 01.06.2015 року нарахована,але не виплачена позивачу заробітна плата за період з 01.11.2014 року по 20.05.2015 року становить 41 051,57 грн. з урахуванням утримання 8463,78 грн. до виплати в день звільнення належало 32587,79 грн..

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року з ДП «Вугілля України» було стягнуто 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати їй заборгованості по заробітній платі.

23.04.2015 року тим же судом їй було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по нарахованій але не виплаченої заробітної плати з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 27 389,11 грн..

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 5 198,68 грн. заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на виконання відповідачем судового наказу від 23.04.2015 року та перерахування стягнутої за цим судовим наказом позивачу на її рахунок лише 27 389,11 грн. замість всіх належних до виплати сум у розмірі 32 587,79 грн.,відповідачем не виконані приписи ст.116 КЗпП України.

Стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 407,90грн., виходив з вимог ЗУ «Про компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати».

Порушення відповідачем ст.116 КЗпП України потягло за собою право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку,як це передбачено ст.117 КЗпП України,в зв»язку з чим суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 51036,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.06.2015 року по 22.03.2016 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність вини відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача,оскільки постановою Правління НБУ №466 від 06.08.2014 року було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах,які не контролюються українською владою до фактичного їх переходу під контроль України,не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційний - розрахунковий центр », де працювала позивач, не мав статусу юридичної особи і заробітна плата працівникам підрозділу перераховувалася відповідачем на його рахунок з наступним розподілом на карткові рахунки працівників.

На час звільнення позивача відокремлений підрозділ здійснював свою діяльність,оскільки відповідач 1 квітня 2015 року прийняв рішення про його ліквідацію до 01.06.2015 року, створивши ліквідаційну комісію та провести остаточні розрахунки з його працівниками.

Таким чином до свого звільнення з роботи позивач виконувала свої трудові обов»язки.

На момент звільнення позивача її картковий рахунок був відкритий в фінансовій установі на території підконтрольній Україні та не був заблокований на момент її звільнення і є дійсним по теперішній час.

Вказаний факт підтверджується здійсненням відповідачем часткової оплати заборгованості по заробітній платі позивачу в грудні 2015 року безпосередньо на її картковий рахунок.

В зв»язку з наведеним колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на неможливість проведення розрахунку при звільненні позивача в зв»язку з відсутністю її реквізитів.

Колегія судді також звертає увагу, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м .Києва від 30.05.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача 3000 грн. моральної шкоди за порушення відповідачем законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати та зазначив,що відповідач в найскладних для позивача обставинах,що склалися на території проведення антитерористичної операції,не провів із позивачем повного розрахунку заборгованості по заробітній платі за відпрацьований час.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтверджень у ДП «Вугілля України» щодо заборгованості перед позивачем спростовується вищезазначеними судовими рішеннями про стягнення з відповідача на користь позивача частини заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, які по суті виконані відповідачем.

Крім того суд першої інстанції при вирішенні даного спору виходив з довідки ВП «ГІРЦ» ДП «Вугілля України» №164/15 від 10.06.2015 року яка свідчить про нарахування та невиплату позивачу заробітної плати станом на 01.06.2015 року у розмірі 41 051,57 грн., утримання -8463,78 грн. та до виплати 32 587,79 грн..

Дана обставина не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугілля України» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -