Справа № 587/212/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токарєвій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» ( надалі відповідач) про стягнення з ТОВ АФ «Косівщинська» на його користь грошових сум у звязку з неналежним виконанням договору оренди землі. В уточнених позовних вимогах позивач за первісним позовом просив стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» 530, 98 грн., з яких заборгованість з орендної плати у сумі 403,84 грн., 3% річних у сумі 24,16 грн., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 102,98 грн.; розірвати договір оренди землі від 12 жовтня 2008 року, який укладений між сторонами та зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України (номер запису в Державному реєстрі земель № 74 від 04.12.2008 року); стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» на його користь витрати на судовий збір у сумі 487,20 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що протягом дії договору оренди відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, систематично не сплачував кошти за використання належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, орендну плату за 2011-2013 роки, яку частково виплатив лише наприкінці 2013 року.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, пославшись на те, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 передав належну йому земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п.1.3. Додаткового договору на 10 років. ОСОБА_1 зобовязався не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою( п. 29 договору). Не дивлячись на це, ОСОБА_1 на підставі договору від 15 грудня 2012 року передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_1 протягом 2013-2104 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» була позбавлена такої можливості, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», яка понесла збитки внаслідок протиправних дій ОСОБА_1, в тому числі упущена вигода в розмірі 18223, 58 грн. Оскільки ОСОБА_1 порушив умови укладеного між сторонами договору оренди землі, отримав від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з вини ОСОБА_1 користуватися земельною ділянкою, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_1, стягнувши 1673,69 грн. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 18223,58 грн. упущеної вигоди, а також всі судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи позивач та його представник були повідомлені належним чином. В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнав.

Представники ТОВ АФ «Косівщинська» в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені. В письмовому відгуку проти первісного позову заперечували, пославшись на те, що орендна плата була виплачена позивачу з запізненням, що не підпадає під визначення «систематичного» невиконання умов договору, а тому і не може бути підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, орендна плата позивачу сплачена навіть в більшому розмірі, ніж передбачено законом та договором, тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, позовні вимоги ТОВ АФ «Косівщинська» підтримали в повному обсязі.

Зясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого Косівщинською сільською радою Сумського району Сумської області 17 вересня 2008 року ОСОБА_1 є власником( в порядку спадкування) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7183 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а. с. 15).

12 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7183 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради (а.с. 10-11).

4 грудня 2008 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 74 ( ар. с. 11).

4 грудня 2008 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно Акту приймання - передачі земельної ділянки (ар. с. 12).

Згідно з укладеним між сторонами договором позивач ОСОБА_1 надав вказану земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п.8 договору) на умовах сплати товариством з обмеженою відповідальністю АФ «Косівщинська» орендної плати у розмірі 470,33 грн. за рік, що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.9 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.11 договору ); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10 договору).

Крім того, в п.13 цього Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.36 вказаного Договору його дія припиняється, зокрема, шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між сторонами до вищевказаного Договору оренди землі від було укладено Додатковий договір, який 19 липня 2011 року за №01533 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (ар. с.14).

Пунктом 1.2 Додаткового Договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 Додаткового договору внесено зміни до п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1147 грн. 59 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю)(ар. с. 14).

Як вбачається з копій видаткових касових ордерів від 10 грудня 2013 року позивачу 10 грудня 2013 року було перераховано 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (ар. с. 43,44).

Позивач та його представник вважали, що, визначаючи розмір заборгованості по орендній платі, слід враховувати індекси інфляції, починаючи з 2008 року (в якому було укладено Договір оренди) по грудень 2013 року включно ( до моменту виплати орендної плати), тобто не за спірний період невиплати орендної плати, а за весь період дії договору оренди землі.

Разом з тим, така методика розрахунку інфляційних збитків не ґрунтується на вимогах закону, тому суд частково не погоджується з розрахунками сторін.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (у чинній на час укладення Договору та Додаткового договору редакції) було передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації, тобто у даному випадку розмір щорічної орендної плати повинен обраховуватись, виходячи із розміру орендної плати, встановленої на момент державної реєстрації договору оренди, а інфляційні збитки повинні обраховуватися за спірний період, а не за весь час дії договору оренди.

З урахуванням індексів інфляції та умов укладених між сторонами договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі орендна плата за користування належною позивачці земельною ділянкою, з врахуванням індексів інфляції за спірні періоди відповідно 104,6% за 2011 рік, 99,8 % за 2012 рік, 100,5 % за 2013 рік) становить:

за 2011 рік 1200, 37 (1147,59 грн. * 104,6 %);

за 2012 рік 1147,59 грн.;

за 2013 рік 1141, 88 грн. (1147,59 грн. *100,5 %).

Згідно умов п. 14 а договору розмір пені становить:

2011 рік: з 31 грудня 2011 року по 10 грудня 2013 року (1147,59 грн. х 709 дн. Х 0,01 %) = 81 гривень 36 копійок;

2012 рік : з 31 грудня 2012 року по 10 грудня 2013 року (1147,59 грн. х 344 дн. х 0,01 %) = 39 гривень 47 копійки.

З урахуванням 15 % ПДФО відповідно до вимог ст. 168 Податкового кодексу України до виплати позивачу станом на 10 грудня 2013 року належало:

за 2011 рік - (1147,59 грн. + 81,36 грн. = 1213, 29 грн. - 184, 34 грн.) = 963,24 гривень;

за 2012 рік (1147,59 грн. + 39 гривень 47 копійки = 1187,06 грн. - 178, 05 грн.) = 969,53 гривень;

за 2013 рік (1141, 88 грн. - 172,13 грн.) = 975,45 грн., а всього розмір заборгованості за договором оренди складає 2908 гривні 22 копійок, в той час як позивачу сплачено 10 грудня 2013 року 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки, що підтверджується копією видаткових касових ордерів від 10 грудня 2013 року позивачу і не оспорюється сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Порушенням зобовязання ( ст. 610 ЦК України) є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань(належне виконання). Статтями 141, 143 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди вимагає саме систематичної несплати орендної плати.(Постанова Верховного Суду України № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року).

Таким чином, судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була йому виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі і з нарахуванням інфляційних збитків та пені (загальна сума переплати склала: 3425 грн. 78 коп. 2908, 22 грн. = 517,56 грн.).

За таких обставин суд не вбачає законних підстав до стягнення орендної плати за спірний період, а відповідно і для застосування до цих виплат положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Як встановлено судом і не оспорюється позивачем, - отримавши повністю орендну плату за 2011-2013 роки, позивач протягом грудня 2013 року - грудня 2014 року не звертався до ТОВ «АГРОФІРМА «КОСІВЩИНСЬКА» чи до інших органів або суду із будь-якими запереченнями проти подальшого обробітку його земельної ділянки товариством, а також одержав перераховану йому орендну плату за 2011 - 2013 роки в загальній сумі 3425 грн. 78 коп.

Отже, на день звернення до суду з даним позовом договірні правовідносини продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було; права позивача фактично були відновлені, а відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Таким чином, сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може бути у даному випадку свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди з цієї підстави.

Не вбачає суд і підстав для задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

У відповідності з статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України.

Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав внаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. ( ст. 28 Закону України «Про оренду землі»).

У відповідності з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору оренди, укладеного між сторонами, 15 грудня 2012 року позивач передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Авіс-Україна».

Обґрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» послалось на те, що у 2013 - 2014 роках ТОВ Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти земельну ділянку, що належить позивачу, соняшником та пешеницею та отримати прибуток, розмір якого розраховується шляхом множення доходу на рентабельність. Проте у 2013-2014 роках орендар не міг використовувати майно через обставини, що не залежали від його волі. Зокрема, позивач, передавши належну йому земельну ділянку в користування ТОВ «Авіс-Україна», порушив права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та отримав дохід від надання земельної ділянки в оренду іншій особі. Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не могло користуватися земельною ділянкою сільськогосподарського призначення по незалежним від нього обставинам, а саме через порушення позивачем умов Договору, то відповідно до закону ТОВ Агрофірма «Косівщинська» повинно бути звільнено від орендної плати за 2013-2014 роки, яку позивач безпідставно отримав і яку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило стягнути з позивача.

Враховуючи, що в 2013 році ТОВ Агрофірма «Косівщинська» мало намір засіяти земельну ділянку соняшником, а в 2014 році пшеницею, товариство планувало отримати дохід в розмірі 13613, 26 грн., які ТОВ Агрофірма «Косівщинська» просило стягнути з ОСОБА_1, а також стягнути 1443, 19 грн. сплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати.

Отже, позивач, передавши земельну ділянку в користування ТОВ «АВІС-Україна», вчинив дії, які перешкодили ТОВ Агрофірма «Косівщинська» користуватись орендованою земельною ділянкою, що є порушенням вимог абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та п. 29 Договору оренди землі, зареєстрованого у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру. Посилаючись на ці обставини, ТОВ Агрофірма «Косівщинська» просило розірвати договір оренди землі відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.36 Договору оренди.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ Агрофірма «Косівщинська», виходячи з наступного.

У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, не надало належних доказів в обґрунтування розміру завданих збитків у вигляді упущеної вигоди та на підтвердження реальної можливості отримання певних сум від користування орендованих у позивача земельних ділянок протягом 2013 р. та 2014 р.

З огляду на наведені відповідачем розрахунки неотриманого доходу, нараховані доходи носять абстрактний, уявний характер, оскільки ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» могло і не отримати в майбутньому цих доході через дію багатьох факторів ( природні явища, несприятливі погодні умови, тощо), в той час як відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про оренду землі» у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути отримані реально.

Крім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» помилково ототожнює поняття «упущена вигода» та «прибуток». У відповідності до Положення Стандартів бухгалтерського обліку №1 «Загальні відомості до фінансової звітності» прибуток - це сума, на яку доходи перевищують пов*язані з ним витрати. Отже, прибуток, це та частина вартості продукту, яка залишається після покриття всіх витрат. Водночас, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало розрахунок витрат, які б товариство понесло у зв*язку з отриманням доходу.

До того ж, укладення позивачем договору оренди землі з ТОВ «Авіс Україна», в той час коли діяв договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», само по собі не могло завдати збитків ТОВ «Агрофірма «Косівщинська». В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка позивача в натурі не виділялася, вона знаходилася в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі інших договорів оренди, спірна земельна ділянка оброблялась без врахування меж ділянки, відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо.

Отже, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що воно планувало засіяти спірну земельну ділянку в 2013 -2014 роках саме соняшником або озиминою (тобто найбільш ліквідними та коштовними культурами), а не будь-якими іншими. В той же час з звіту ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці позивача, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос ( ар. с. 122-124).

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд враховує також і те, що сторони не надали суду належних доказів на підтвердження того, хто ж саме обробляв земельну ділянку позивача в 2013-2014 роках - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» чи ТОВ «Авіс-Україна».

У справі мається постанова Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи ТОВ «Авіс-Україна», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок.( ар. с. 89-91).

Зазначена постанова ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 залишена без змін та набрала законної сили( ар.с. 89-91,92-94).

Разом з тим, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надала суду достовірних доказів на підтвердження порушення своїх прав і завдання збитків у вигляді упущеної вигоди. Надані відповідачем уявні розрахунки можливих, а не реальних збитків у вигляді упущеної вигоди, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», належних доказів на підтвердження розміру доходів, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору, не надано, в той час як розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних ( ст. 28 Закону України «Про оренду землі»).

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог сторін.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 10,60 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 526, 611, 625, 629 та ч. 2 ст. 651 ЦК України, абз. 4 ч. 1 ст. 15, абз. 5 ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про оренду землі», суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі за безпідставністю позовних вимог.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі - за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя