ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/877/15-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.,

при секретарі: Бойко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Золочівського районного суду Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 за договором позики суму боргу в розмірі 174 000 долларів США та 3775 гривень 80 копійок судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 10 липня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на доказ укладення відповідного договору 02 липня 2015 року відповідачем було надано відповідну розписку. Так, згідно вказаної угоди відповідач позичив у позивача 174 000 доларів США, вказану суму зобовязався повернути 10 липня 2015 року. Проте ОСОБА_2 прийняті на себе зобовязання не виконав, в результаті чого в нього виник борг перед позивачем на вказану суму, добровільно погасити існуючу заборгованість відповідач відмовляється, в результаті чого позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, сплативши судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали з наведених у позові мотивів, одночасно зазначили, що перед останнім засіданням сторони дійшли згоди, відповідач визнав позов, через наявність поважної причини просили визначити у рішенні відстрочку виконання рішення до 31 грудня 2016 року, про що подали письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просив визначити у рішенні відстрочку виконання рішення до 31 грудня 2016 року. Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що діє за дорученням, в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, пояснивши, що розуміє наслідки вчинювання вказаної процесуальної дії, також просив визначити у рішенні відстрочку виконання рішення до 31 грудня 2016 року через скрутне фінансове становище відповідача, та у зв'язку із необхідністю вжиття заходів для повернення позиченої суми грошей, на які потрібен час.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З доданої до позову розписки вбачається, що 10 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Згідно вказаної угоди відповідач позичив строком до 10 липня 2015 року 174 000 доларів США, на доказ чого 02 липня 2015 року надав позивачу відповідну розписку.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 524 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Стаття 174 ЦПК України встановлює право визнання позову відповідачем. Так, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відтак судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 ЦК України по поверненню грошових коштів, сторони погодили виконання зобовязання у іноземній валюті. Відповідачем на доказ укладення договору позики між сторонами надано письмову розписку, в якій зазначено про факт отримання грошових коштів, дати їх отримання та зазначено обовязок їх повернення у певну дату, строк якої минув станом на момент звернення до суду з позовом. В порушення ст. 625 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 174 000 доларів США, добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судові витрати. Сторони визнали наявність поважної причини неможливості виконання рішення до 31 грудня 2016 року, наполягали на встановленні відстрочки виконання рішення. Враховуючи викладене та факт визнання позову відповідачем та представником відповідача, який мав відповідні повноваженні згідно із довіреністю від 27 квітня 2016 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором у валюті зобовязання, вважаючи одночасно, що вказане визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, суд вважає можливим відстрочення виконання судового рішення до 31 грудня 2016 року в порядку ст. 217 ЦПК України через наявність поважної причини та враховуючи, що проти цього не заперечував позивач.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, та наявність в матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору на суму 3775 гривень 80 копійок суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору на вказану суму.

Керуючись вказаними положеннями закону та ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 217 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 174 000 (сто сімдесят чотири тисячі) доларів США за договором позики від 02 липня 2015 року, допустивши відстрочку виконання судового рішення до 31 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3775 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: О.С. Шабас