Справа № 645/2368/16-ц
Провадження № 2/645/1673/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алфьорової Т.М.

за участю секретаря судового засідання Ляхової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення.

На обґрунтування вказала, що для проживання сім'ї, в період шлюбу на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є 15.09.2006 р. на її ім'я була придбана 1/ 2 частина житлового будинку АДРЕСА_1, у якому вони оселились та були зареєстровані. З ОСОБА_2 знаходиться у шлюбі з 21.10.2000 року. Від шлюбу мають двоє доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Стосунки з чоловіком розладились і після чергової сварки на початку 2014 року чоловік забрав у нею всі документи на придбане майно та вигнав з будинку. З того часу не дає їй бачитись з дітьми, поміняв замки у дверях, добровільно в квартиру не пускає. Вона вимушена жити без реєстрації на приватних квартирах у різних місцях та звертатись до правоохоронних органів за захистом свого права на проживання у належному їй житлі. З грудня 2014 року мешкала з іншим чоловіком та родила дитину ОСОБА_6, 2015 року народження, яка проживає з нею. Проте, не звертаючи уваги на відсутність у нею житла та її звернення и правомірність вимог про захист її права на користування своїм майном у вигляді частини будинку, відповідач без її згоди поселив в будинку квартирантів, а сам з дітьми живе у коханки, тому просить усунути перешкоди в користуванні власністю та вселити її за вказаною адресою.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище, а також зазначила, що в червні 2014р., точну дату не пам'ятає, вона пішла на роботу, а коли повернулися, то не змогла знайти ключ в умовному місці. Відповідач казав, що вона більше не потрапить в будинок та викинув їй паспорт. Потім неодноразово вимагав переоформлення будинку та погрожував. В листопаді 2015р. приходила до будинку, але відповідач не пустив її, в розмовах по телефону такою вказував, що вона не буде жити в будинку. Іншого житла у неї немає, тому вимушена звертатися до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, про що свідчить розписка, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є 15.09.2006 р. на ім'я ОСОБА_1 була придбана 1/ 2 частина житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Позивачем надано в якості доказу заяви до правоохоронних органів стосовно порушеного права користування власністю з боку відповідача від 02.09.2015р., та 18.01.2016 року. Згідно висновку про результат розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 28.11.2015р., ОСОБА_2 не заперечував проти того, що 25.11.2015р. він не пустив ОСОБА_1 до оселі. Дії відповідача свідчать про його не бажання, щоб позивач проживала у спірному житловому будинку, незважаючи на те, що вона є власником житла.

Таким чином, суд вважає, що права позивача порушені і тому вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, Конституцією України ст.ст. 208,209,212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_1 в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Харкова на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Суддя Т.М. Алфьорова