Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/633/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л.І.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» (надалі Банк) звернувся до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 01.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н. Згідно вказаного договору останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв»язку з тим, що відповідач не належним чином здійснював погашення заборгованості за кредитом, станом на 27.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 22923,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2492,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 10988,72 грн., заборгованості за пенею та комісією 7875,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1067,79 грн. Просив стягнути з відповідача зазначені кошти.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що банком не пропущений строк позовної давності щодо відсотків за користуваня кредитом та штрафних санкцій, судом безпідставно не взята до уваги правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-1206цс15.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.-12). Вказаний договір складався з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою .

Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Як вбачається із правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначених нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки остання оплата відповідачем була здійснена у квітні 2009 року, позивачем не надано доказів, що дія картки продовжувалася після проведення вказаної оплати, правильним є висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, посилання апелянта на наявність підстав для стягнення відсотків та штрафних санкцій є надуманим.

Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-1206цс15, то воно є безпідставним, оскільки не стосується порядку застосування строків позовної давності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді