АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/265/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1680/16Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П.М., Дряниці Ю.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника ТОВ «Агрофірма Ольвія» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ольвія»

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ольвія» (далі ТОВ «Агрофірма Ольвія») до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Відділ Держгеокадастру в Хорольському районі Полтавської області, про визнання недійсним окремого положення договору оренди землі,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ТОВ «Агрофірма Ольвія» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним положення договору оренди землі, укладеного 06.07.2011 року товариством з ОСОБА_4, правонаступником якої після її смерті є відповідачка, а саме, п.40, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов, або розірвання договору. Обгрунтовували позов нормою ст.ст770, 203 ЦК України та вважали, що зазначене положення договору суперечить чинному законодавству.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Ольвія», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги товариства задовольнити.

Заперечує правомірність посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у справі №6-375цс15 від 16.12.2015 року, оскільки він стосується інших правовідносин.

Вважає, що спірна умова договору оренди суперечить закону, а саме, ст.770 ЦК України і в силу прямої вказівки закону (п.1 ст.203 ЦК України) повинна бути визнана недійсною з наслідками, передбаченими ст..ст.216-217,236 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 липня 2011 року між ТОВ «Агрофірма Ольвія» та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі терміном на 10 років до 06.07.2021 року, відповідно до якого остання передала в оренду земельну дідянку площею 2,1700 га, що належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №522517 від 18.10.2010 року./а.с.3-4/

Пунктом 40 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

У 2014 році відповідачка ОСОБА_3, яка є спадкоємицею її померлої матері ОСОБА_4, звернулася до Хорольського районного суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Ольвія» про розірвання зазначеного договору оренди землі./а.с.5/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що п.40 оспорюваного договору не суперечить вимогам ч.1 ст.770 ЦК України, яка не містить прямої заборони новому власнику змінити умови договору або розірвати договір оренди .

Такий висновки суду першої інстанції є правильними, грунтуються на повному з'ясуванні фактичних обставин та вірному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та хибного тлумачення норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.ч. 1,3,5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

У відповідності до ст.ст. 626,628,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.2 Закону «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договорами оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» за оговором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і корисутвання на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 770ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власник переходять права та обовязки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбаченого договором оренди землі.

Отже, аналіз викладених норм права дає підстави зробити висновок, що оспорювана позивачем умова договору оренди щодо припинення договору у разі зміни власника земельної ділянки, переданої в оренду, - не суперечить чинному законодавству. Оскільки сторони договору, укладаючи його, погодили таку умову, а закон заборони щодо такої умови не встановлює, підстави для визнання недійсним пункту 40 договору оренди відсутні.

Посилання місцевого суду на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у справі №6-375цс15від 16.12.2015р., який стосується питання переходу права на оренду в порядку спадкування до спадкоємців орендаря (фізичної особи підприємця), - не має правового значення у даній справі, однак не спростовує правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним умови договору оренди щодо його припинення у разі смерті орендодавця та переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення місцевого суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ольвія» відхилити.

Рішення Хорольсокго районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1