Справа № 357/4311/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Протасова О. М. ,

при секретарі - Дорошкевич В. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що з 26.08.1995 р. по 29.03.2007 р. перебувала з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 25.11.1998 р., укладеного на ім'я відповідача, за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1. На даний час вони проживають окремо, у зв'язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_3 вона змінила прізвище на ОСОБА_3. Посилаючись на це, просила здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність кожному з них по 1/2 частині зазначеної квартири.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Відповідач проти позову заперечував.

Представник відповідача - ОСОБА_5, який також діє на підставі довіреності, пояснив, що, на його думку, звернення до суду не було потрібним, оскільки квартира і так знаходиться в спільній сумісній власності сторін в рівних частках. Окрім того, вважав, що не звернення позивача до подачі позову за мирним врегулюванням свідчить про необґрунтованість її вимог.

Вислухавши представників сторін та відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі такого.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають (ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України).

Зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, виданого 26.08.1995 р. відділом РАЦС Згурівського районного управління юстиції Київської області, а також свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 29.03.2007 р. відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.08.1995 р. по 29.03.2007 р.

З листа №17882 від 18.11.2009 р. КП КОР "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5-5392 від 25.11.1998 р., посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою.

Той факт, що квартира була придбана у шлюбі з позивачем і є спільним майном подружжя відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69, ч.1 ст. 70 того ж Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу спільної сумісної власності подружжя частки дружини та чоловіка є рівними.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлені ст.71 того ж Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 зазначеної статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням наведених норм і встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо визначення за кожним із сторін права на квартиру, що є у спільній сумісній власності, у розмірі 1/2 частини ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Однак вимогу про виділ кожній із сторін по 1/2 частині вказаної квартири суд вважає необґрунтованою, оскільки це майно є неподільним.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212, 213, 215,294-296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати, що ідеальна частка кожного - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/2 частку у кожного.

Залишити квартиру АДРЕСА_2 у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1439 грн. 66 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова