Справа №173/1514/16-ц
Провадження №2/173/794/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мишуринрізької сільської ради про визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ», ОСОБА_1, ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Мишуринрізької сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік - ОСОБА_4. Вони зареєстрували шлюб 13 серпня 1993 року. На день смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Цей будинок було побудовано ще в 1964 році, проте ОСОБА_4 право власності на це майно не оформив. У зв'язку з чим позивач не має можливості зареєструвати право власності на це спадкове майно, а тому просила суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1, в судовому засіданні суду пояснила, що її батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, жили однією сім'єю з 1963 року, проте шлюб вони зареєстрували в 1993 році, оскільки батько був фактично у шлюбі з іншою жінкою. Вона також є спадкоємцем після смерті батька, проте ні вона, ні сестра, ОСОБА_3, на спірне майно не претендують та не заперечують проти того, щоб за позивачем визнали право власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

В 1964 році ОСОБА_4 побудував житловий будинок в АДРЕСА_1. 11 листопада 1987 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради було прийнято рішення 3 49 про можливість оформлення права власності на житлові будинки згідно з переліком, в тому числі ОСОБА_4 по вул.. 219 танкової бригади (а.с.30-31). Рішенням виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 14/2 від 22 січня 1988 року визнано право власності на житлові будинки громадян с.Мишурин Ріг згідно з переліком, в тому числі ОСОБА_4 (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 42 від 23 грудня 1997 року було передано у власність земельну ділянку в розмірі 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 4 липня 2016 року (а.с.27).

Право власності на цей будинок ОСОБА_4 не зареєстрував, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» № 521 від 18 липня 2016 року (а.с.5). ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4, його дружина, ОСОБА_2, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову 4 серпня 2016 року (а.с.25).

Відповідно до п. 16 додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків.

Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Отже, судом встановлено, що рішенням виконкому Мишуринрізької сільської ради право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було визнано за ОСОБА_4, проте з невідомих суду причин ОСОБА_4 не зареєстрував право власності в органах БТІ та не отримав свідоцтво про право власності.

У відповідності до вимог чинного законодавства житловий будинок по АДРЕСА_1 є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджується складеним технічним паспортом за результатами технічної інвентаризації від 20 липня 2016 року (а.с.22-24).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 фактично був власником будинку садибного типу по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Також судом встановлено, що на момент будівництва будинку ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Згідно з актовим записом про розірвання шлюбу шлюб між ними було зареєстровано 24 листопада 1958 року, а розірвано 25 травня 1993 року за спільною заявою подружжя (а.с.85). ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 8 від 14 квітня 2015 року (а.с.90).

Згідно з ч. 1 ст.22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що з 1963 року ОСОБА_4 проживав однією сім'єю з ОСОБА_2, а його колишня дружина, ОСОБА_5 ніколи на цей будинок не претендувала та жодного відношення до його будівництва не мала.

Ці обставини підтверджуються показаннями свідків, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні.

Так свідок ОСОБА_7 суду показав, що він є братом ОСОБА_4 і також все життя жив в с.Мишурин Ріг. Його брат, ОСОБА_2 з 1962 року жив з ОСОБА_2 до самої смерті. В нього дійсно була дружина, яка також мешкала в с.Мишурин Ріг, проте вона з ним не проживала та в будівництві будинку ніякої участі не приймала. Ніяких спорів у них з цього приводу ніколи не було.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є братом ОСОБА_2 приблизно з 1963 року його сестра, ОСОБА_2 проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 спочатку без реєстрації шлюбу, а потім вони зареєстрували шлюб. Вони жили разом в с.Мишурин Ріг, мають двох дітей, побудували будинок. Колишня дружина ОСОБА_4 ніякого відношення до цього будинку не мала.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був особистим майном ОСОБА_4

На момент смерті ОСОБА_4 проживав разом зі своєю непрацездатною дружиною - ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 13 липня 2016 року (а.с.26), а тому позивач вважається такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. За життя, 8 серпня 2003 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.61). згідно з довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 13 липня 2016 року цей заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с.28). Разом з тим, ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася, про що подала заяву нотаріусу 12 червня 2009 року (а.с.53), а ОСОБА_1, хоча і прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, проте на житловий будинок по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вона не претендує, що підтвердила особисто в судовому засіданні.

Інших непрацездатних, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.

Таким чином єдиним спадкоємцем, що має право на спадкування житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 мав у власності житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, проте не оформив право власності у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 прийняла суд вважає, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а тому заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, отже позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Мишуринрізької сільської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ін.н.НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: с.Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко