Справа № 148/768/16-ц Провадження № 22-ц/772/2189/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Вавшка В.С., Рибчинського В.П.

при секретарі Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Білоусівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 27 серпня 2001 року померла рідна сестра її бабусі ОСОБА_4, якій належала земельна частка (пай) площею 2,41 га, розташована на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Спадщину після смерті останньої прийняла ОСОБА_5 бабуся ОСОБА_2 13 березня 2007 року ОСОБА_5 заповіла усе своє майно ОСОБА_2 та 23 грудня 2012 року померла. Спадщину позивачка прийняла та з метою її оформлення звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Постановою нотаріуса від 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказану земельну частку (пай), оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку на імя ОСОБА_4 Відділом Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області повідомлено, що копія сертифіката на вказану земельну частку (пай) не може бути видана, оскільки сертифікат виготовлявся лише в одному примірнику і видавався особисто. Відтак вона не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай).

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на вказану земельну частку (пай).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії ІІ-АМ № 306006 та № 306007 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були сестрами (а.с. 27-28).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №127945 27 серпня 2001 року померла ОСОБА_4 (а.с.7).

ОСОБА_5 проживала разом зі своєю сестрою ОСОБА_7, про що зазначено у довідці від 25 квітня 2016 року № 541 Білоусівської сільської ради (а.с. 26).

За повідомленням завідуючої Тульчинською державною нотаріальною конторою від 29 квітня 2016 року № 194/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась (а.с. 30).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 236211 23 грудня 2012 року померла ОСОБА_5 (а.с. 6).

Все своє майно ОСОБА_5 заповіла своїй онучці ОСОБА_2, що вбачається із заповіту від 13 березня 2007 року (а.с. 5).

7 березня 2013 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори (а.с. 32).

Зі змісту довідки № 15 від 22 січня 2016 року Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_2 на день смерті проживала зі своєю бабою ОСОБА_8 в с.Білоусівці Тульчинського району по вул. Садовій,18 без реєстрації (а.с. 8).

Листом від 17 лютого 2016 року за № 28-0.3-894/2-16 начальник відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі повідомив ОСОБА_3 про те, що не може видати копію сертифіката на імя померлої ОСОБА_4, оскільки він видавався в одному екземплярі. Сертифікат був зареєстрований за № 247 08.05.1997 року на земельну ділянку площею 2.41 умовних кадастрових гектарів, на підставі рішення адміністрації за № 118-р від 18 квітня 1997 року (а.с. 4).

Постановою державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказану земельну частку (пай), оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку на імя ОСОБА_4 (а.с 9).

Встановивши вказані обставини справи, суд, керуючись ст.ст. 549, 555 ЦК УРСР, ст. 1267 ЦК України, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки спадкові правовідносини щодо спадкування після смерті ОСОБА_4 виникли у 2001 році. Після її смерті спадкова справа не відкривалась і заяви про її прийняття ніхто зі спадкоємців не подавав. На час відкриття спадщини такі правовідносини регулювались ст. 549 ЦК УРСР, яким передбачався перелік дій необхідних для прийняття спадщини. Зокрема, такі дії передбачали подання заяви спадкоємцем про прийняття спадщини або фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Прийняття спадщини спадкоємцем за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, передбачене ч. 3 ст. 1268 ЦК України стало можливим після 1 січня 2004 року внаслідок набрання чинності ЦК України. Ні позивачем, ні її представником не надано доказів про те, що після відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_2 ОСОБА_5 в 2001 році фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. За поясненнями представника позивачки ОСОБА_3 сама ОСОБА_2 лише в 2002 році переїхала до с. Білоусівки із м.Дніпропетровська. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 жодною із вказаних осіб спадщина не була прийнята.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі 2012 року, а тому фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, а отже має право на спадкування вказаної земельної частки (паю). Однак такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки право спадкування зазначеної земельної частки (паю) безпосередньо повязано із фактом прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті своєї сестри ОСОБА_4, чого, як вірно встановив суд, не відбулось.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 набула право спадкування на земельну частку (пай) нею не надано.

Як на підставу для задоволення позову апелянт послався на визнання позову відповідачем, однак, з огляду на положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вірно не взяв до уваги таку заяву відповідача, оскільки визнання даного позову суперечить закону.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, відхилити, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.С. Вавшко

ОСОБА_10