Номер провадження: 22-ц/785/1008/16
Головуючий у першій інстанції Бошков М.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину,-

встановила:

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності на спадщину, а саме: просили визнати право власності за кожною на 1/2 частину житлового будинку № 32 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 3-6).

В обґрунтування свого позову посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 - чоловік та батько позивачів. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 32 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Оскільки за життя ОСОБА_5 не було зроблено правовстановлюючих документів на спірний будинок, позивачі були змушені звернутись до суду.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку № 32 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 32 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 32 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 33-34).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 36-37).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок належав на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_5 його дружина та донька фактично успадкували належну спадкодавцю частину житлового будинку відповідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після прийняття спадщини спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори за оформленням спадкових справ у встановленому законом порядку. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовилися від законної частки спадщини на користь ОСОБА_4 Внаслідок прийняття спадщини та спадкового правонаступництва, позивачі є спадкоємцями за законом на спадщину, претендують на спадкове майно у вигляді зазначеного будинку та фактично володіють та користуються у рівних частках таким майном у встановленому порядку, на даним момент несуть всі витрати, пов'язані з його утриманням. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, судом не виявлено.

Проте погодитись з таким висновком суду неможна, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 22.06.2009 року Виконавчим комітетом Вилковської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 83. ОСОБА_3 є дружиною померлого, ОСОБА_4 - донькою померлого.

З договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності № 138 від 01 березня 1960 року вбачається, що згідно рішення виконкому Вилковської міської ради депутатів трудящихся № 185 від 05 липня 1960 року про відвід земельної ділянки, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в безстрокове користування була передана земельна ділянка АДРЕСА_2, загальною площею 600 кв.м. Рішенням Виконкому Вилковської міської ради № 185 від 05 липня 1960 року, яке є невід'ємною частиною цього договору, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 наданий дозвіл на будівництво одноповерхового кам'яного житлового будинку, житловою площею 26,0 кв.м. В подальшому будинок був побудований, йому була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а. с. 17-22).

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Доводи суду першої інстанції про те, що після смерті ОСОБА_7 його дружина та донька фактично прийняли спадщину, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовились від своєї частки в спадковому майні на користь ОСОБА_4, а інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, судом не виявлено, є необґрунтованими, оскільки не кореспондуються з матеріалами спадкової справи, яка в порушення ч. 4 ст. 10, ч. 3 ст. 213 ЦПК України не була витребувана судом.

Так, спадкову справу № 352/2009 року до майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кілійській державній нотаріальній конторі Одеської області заведено 18 серпня 2009 року за заявою ОСОБА_2 - доньки померлого, яка 18 серпня 2009 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 08 вересня 2009 року до Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого ОСОБА_4 Дружина померлого - ОСОБА_3 та донька померлого - ОСОБА_6 відмовились від належної їм частки спадщини на користь - ОСОБА_4 (а. с. 41-61).

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийняли спадщину у встановленому законом порядку та у встановлений законом строк. ОСОБА_3, ОСОБА_6 відмовились від належної їм частки спадщини на користь - ОСОБА_4

Відповідачів у справі позивачі не визначили, а суд розглянув справи без залучення до участі у справі відповідачів, що не відповідає приписам цивільно-процесуального законодавства та засадам змагальності цивільного судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах цивільного провадження особам, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі.

Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.

Таким чином, при визначенні процесуального положення сторін суд не з'ясував належним чином зміст і характер правовідносин, що виникли, і не врахував, що цивільні процесуальні правовідносини можуть виникнути тільки між носіями цивільних процесуальних прав і обов'язків у цивільному процесі, сторонами в якому є особи (позивачі, відповідачі), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення судом (стаття 30 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд першої інстанції на зазначені порушення уваги не звернув, не визначив суб'єктний склад сторін по справі, не залучив до участі у справі інших спадкоємців, не витребував матеріали спадкової справи, не визначився зі статусом будинку, порушення вимог ст. ст. 213 - 214 ЦПК України належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню та не врахував той факт, що при вирішенні питання щодо наявності правових підстав виникнення права власності на спірний будинок - до спірних правовідносин слід застосовувати норми закону, які діяли на час закінчення будівництва спірного будинку і виникнення права власності на нього.

Відповідачі не залучені до участі у справі. Саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Якщо позивач помиляється і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, це є підставою для відмови у задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон не передбачає можливості уточнення складу учасників процесу та змісту позовних вимог в апеляційній інстанції.

Отже, судова колегія вважає доведеним, що суд вирішив права та обов'язки ОСОБА_2 без залучення її до участі у справі.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 29 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеський області, актовий запис № 38.

За правилами ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Спадові правовідносини допускають правонаступництво. Для визначення кола правонаступників (спадкоємців) витребувані відомості з нотаріальної контори.

Згідно інформації Болградської державної нотаріальної контори Одеської області, спадкова справа № 228/2015 до майна ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року заведена за заявами ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - доньок померлої, які звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2016 року замінено позивача ОСОБА_3 її правонаступниками ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2

ОСОБА_4, як правонаступник ОСОБА_3 позов підтримала, ОСОБА_2, як правонаступник ОСОБА_3 позов не підтримала, просила у його задоволенні відмовити, у зв'язку з порушенням її прав, оскільки розподіл спадкового майна відбувся без притягнення її до участі у справі та без урахування приналежної їй частки в спадковому майні.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, на підставі п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову через незалучення у справі відповідача та відсутності повноважень у апеляційного суду змінювати склад осіб, які брали участь у справі.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.