АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/702/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/680/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

з участю сторін - позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами дочірнього підприємства "Тор" товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" на рішення Бережанського районного суду від 27 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що 16 вересня 2009 року між нею (замовником) та ДП «Top» TOB «Компанія «Приват-Плюс» (виконавцем) було укладено договір № 03149. Предметом договору є надання виконавцем за завданням замовника консультаційних послуг щодо можливості придбання на його користь товарів широкого асортименту на умовах договору та додатків до нього. 16 вересня 2009 року між нею (партнером) та TOB «Компанія «Приват-Плюс» (адміністратором) було укладено договір № 03149, предметом якого є надання партнеру послуг, спрямованих на придбання товару, на умовах програми діяльності Приват-Плюс.

Виконуючи умови вищезазначених договорів, вона сплатила на рахунок ДП «Top» TOB «Компанія «Приват-Плюс» 3 600 грн, на рахунок компанії TOB «Компанія «Приват-Плюс» - 33 325, 74 грн, однак відповідачі не виконали свої договірні зобов'язання.

Зазначала, що укладені 16 вересня 2009 року договори між нею та відповідачами були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема вони порушують її права як споживача послуг, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та не відповідають її внутрішній волі на момент укладення договорів та на даний час, а тому підлягають визнанню судом недійсними.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 березня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про надання консультаційних послуг від 16 вересня 2009 року № 03149, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Top» TOB «Компанія «Приват-Плюс». Стягнуто з ДП «Top» TOB «Компанія «Приват-Плюс» на користь ОСОБА_1 3 600 грн, сплачених нею за цим договором.

Визнано недійсним договір від 16 вересня 2009 року № 03149, укладений між ОСОБА_1 та TOB «Компанія «Приват-Плюс». Стягнуто з TOB «Компанія «Приват-Плюс» на користь ОСОБА_1 33 325, 74 грн, сплачених нею за цим договором. Вирішено питання про судові витрати.

Стягнено з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнено з ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь держави 333 грн. 25 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, оскільки звернулась до суду з позовною заявою 12.04.2013 року про визнання договору № 03149 від 16.09.2009 року недійсним, що є підставою для відмови їй у позові.

Представник ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, суттєво обмежила їх право на захист. Висновок суду про те, що позивачка уклала спірний договір під дією обману, вважає безпідставним, оскільки цей факт підтверджується виключно її доводами. Вказує на те, що на момент підписання договору від 16.09.2009 року адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах ще не було введено в українське законодавство, а тому ліцензія для ведення такої діяльності не вимагалася, як наслідок відсутні правові підстави для визнання спірних договорів недійсними. Крім того, суд при ухваленні рішення не взяв до уваги пропуск позивачкою строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 5 червня 2014 року рішення Бережанського районного суду від 27 березня 2014 року змінено.

У частині визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг № 03149, укладеного 16.09.2009 року між ОСОБА_1 та ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", стягнення з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь ОСОБА_1 3600 грн., сплачених нею відповідно до вказаного договору, та про стягнення з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь держави 243 грн. 60 коп. судових витрат рішення суду скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у позові до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" за спливом позовної давності.

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивльних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 5 червня 2014 року скасовано у частині вирішення вимоги про визнання недійсним договору від 16 вересня 2009 року №03149, предметом якого є надання партнеру послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності Приват-Плюс, й стягнення коштів за ним, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання представники апелянтів не з'явились. Про час і місце його повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 апеляційних скарг не визнала. Просить апеляційні скарги відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак судове рішення першої інстанції наведеним нормам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 16 вересня 2009 року між ОСОБА_1 (партнером) та TOB «Компанія «Приват-Плюс» (адміністратором) було укладено договір № 03149, предметом якого є надання партнеру послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності Приват-Плюс (далі - Програма), яка є додатком № 1 до цього договору. Згідно додатку № 2 до вказаного договору, партнер зобов'язався сплачувати адміністратору щомісячний чистий платіж (внесок) у сумі 333 грн. 34 коп. та щомісячні адміністративні витрати у розмірі 0,21 % від вартості товару, що складає 126 грн. Цим товаром, як зазначено в додатку, є сільськогосподарська техніка вартістю 60 тис. грн.

Як вказувала позивач у своєму позові, вона мала намір отримати позику у сумі 60 тис. грн.

У відповідності до умов договору позивач сплатила на користь відповідача TOB «Компанія «Приват-Плюс» щомісячний чистий платіж (внесок) на загальну суму 33 325 грн. 74 коп.

Як вбачається із п. 2.2 Програми, послуги, які є предметом договору, укладеного між ОСОБА_1 та TOB «Компанія «Приват-Плюс», надаються позивачу стороною відповідача шляхом формування товариств партнерів.

Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, а TOB «Компанія «Приват-Плюс» проводить для товариства партнерів в кінці кожного непарного місяця асигнаційний акт №1 та в кінці кожного парного місяця - асигнаційний акт № 2. Право на отримання товару по результатах асигнаційного акту №1 надається тим партнерам, які мають найбільшу кількість заявлених платежів. Право ж на отримання товару за асигнаційним актом № 2 - тим партнерам, які матимуть найбільшу сумарну кількість проплачених платежів. Право на отримання товару за результатами асигнаційного акту є підставою для придбання його за рахунок фонду товариства, утвореного із суми щомісячних чистих платежів.

З договору вбачається, що він не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом сільськогосподарської техніки, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання клієнтом транспортного засобу, навіть у разі повної оплати його вартості.

Пунктом 11.3 Програми передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання партнером платіжної вимоги, надісланої адміністратором, партнер сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних платежів.

Судом також встановлено, що у відповідності до умов діяльності Програми, яка є невід'ємним додатком до договору про надання послуг, право на отримання грошових коштів для придбання товару може бути надано позивачу лише під час її участі у асигнаційному заході. Кількість учасників, ' яким надається право на отримання товару, відповідає кількості товарів, що можуть бути придбані за кошти товариства партнерів, сформованого у поточному місяці. Фонд товариства формується за рахунок щомісячних загальних платежів сплачених партнерами.

Таким чином, відповідачі формували групу клієнтів системи за рахунок сплати щомісячних внесків, сплачених клієнтами програми, тобто за кошти членів самої програми формувався фонд даної групи.

Визнаючи недійсним договір, предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності Приват-Плюс, суд виходив із того, що такий договір вчинено із порушенням положень ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом обману, нечесної підприємницької діяльності, із несправедливими умовами без відповідної ліцензії.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

На підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

За ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 11 вересня 2013 року ДЬ 6-40цс13, від 25 червня 2014 року № 6-74цс14, від 03 вересня 2014 року /о 6-98цс14).

Натомість на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнається недійсним правочин, вчинений під впливом обману та умови якого є несправедливими (якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є Істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача).

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, шо для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договоре призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін: по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (висновки Верхозного Суду України, викладені у постанові від 11 вересня 2013 року №-40цс-13.

Таким чином, суд не врахував, що ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними та відповідно предмет доказування у таких справах є відмінним.

З матеріалів справи вбачається, що в уточнених позовних вимогах викладених в усній формі і зазначених в протоколі судового засідання (т.2 а.с. 79) позивачка вказала, що не підтримує позовних вимог в частині визнання недійсними правочинів, вчинених з використанням нечесної підприємницької практики. В решті позовні вимоги підтримує.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просить визнати недійсними договір на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки умови договору є несправедливими її введено в оману та договір укладено відповідачем без відповідної ліцензії.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу .

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

В суді апеляційної інстанції позивачка вказала, що уклала угоду під впливом обману, оскільки вважала, що одержить позику на придбання товару. Крім того договір вона підписала не читаючи умови договору.

Позивачка не довела, що договір укладено шляхом обману та не довела у чому саме полягає несправедливість всіх положень Угоди і не вказала, чи є зазначена обставина відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" підставою для визнання недійсним договору в цілому.

Слід зазначити, що тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Позивачка не довела на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", слід кваліфікували умови договору несправедливими, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому .

Доводи позивачки, що договір слід визнати недійсним з підстав відсутності ліцензії при укладанні угоди колегія суддів не бере до уваги як безпідставні .

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111 , відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ураховуючи вищенаведене, висновок суду про необхідність наявності

ліцензії на здійснення такої діяльності є помилковим, оскільки договір між сторонами укладено 16.09. 2009 року, до введення цим законом ліцензування такої діяльності.

Доводи апеляційної скарги, що пропуск позивачкою строку позовної давності, є підставою для відмови у позові колегія суддів не бере до уваги як безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору ОСОБА_1 23.03.2013 року здійснила останній платіж, а з позовом до суду вона звернулась 12.04.2013 року, а тому строк позовної давності вона не пропустила. Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення сторін.

На підставі наведеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст.307, ст.ст.309; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційні скарги ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду від 27 березня 2014 року скасувати в частині визнання недійсним договору від 16 вересня 2009 року № 03149, укладеного між ОСОБА_1 та TOB «Компанія «Приват-Плюс». Стягнення з TOB «Компанія «Приват-Плюс» на користь ОСОБА_1 33 325, 74 грн, сплачених нею за цим договором, стягнення з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору та стягнення з ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь держави 333 грн. 25 коп. судового збору.

Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про визнання правочину недійсними та стягнення коштів відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в межах ними понесені.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук