Провадження №2/761/2824/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

23 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба Шевченківського району м. Києва про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Вона є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 16.04.1992 року. В 2012 р. для навчання в Українському славістичному Університеті прибув із м. Баку до м. Києва відповідач. У зв»язку з відсутністю у ОСОБА_2 реєстрації в м. Києві , а єдиною його знайомою була позивач, остання тимчасово зареєструвала відповідача у своїй квартирі на час навчання, а саме з 28.12.2012 року по 01.10.2013 р. Після реєстрації тимчасового місця проживання у паспорті відповідача було зроблено відповідну відмітку. Після закінчення навчання відповідач поїхав до м. Баку та з»ясувалось, що він був зареєстрований у помешканні позивача не тимчасово, а постійно. В добровільному порядку здійснити зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_1 не може, оскільки відповідач з жовтня 2013 р. перебуває у м. Баку. Зважаючи на те, що позивач є власником майна, відповідач відсутній у квартирі більш ніж 6 місяців, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов»язати Державну міграційну службу Шевченківського району м. Києва.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити, при цьому не заперечувала щодо покладення на неї судових витрат.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.04.1992 р.

Як вбачається з матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_1. зареєстровані позивач та ОСОБА_2.

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучено копію заяви компетентним органам з якої вбачається, що позивач надає згоду на реєстрацію відповідача в належній їй квартирі тимчасово.

Також позивачем надано докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 мав посвідку на тимчасове проживання на території України до 01.10.2013 р.

Як пояснила в судовому засіданні позивач відповідач був тимчасово зареєстрованим у належній їй квартирі на час проживання, яке він закінчив у 2013 р. На даний час відповідач перебуває за місцем свого постійного проживання у м. Баку в Республіці Азербайджан.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою.

Під час розгляду справи доказів того, що ОСОБА_2 після 01.10.2013 р. проживає за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Відсутні також і докази, які б свідчили про те, що відповідач несе обов»язки наймача приміщення.

Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

З іншого боку суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині зобов»язання Державної міграційної служби Шевченківського району м. Києва зняи відповідача з реєстраційного обліку зважаючи на те, що вимогами чинного процесуального законодавства України не передбачено можливості зобов»язати вчинити дію третю особу, тобто особу, яка не є відповідачем у справі.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169.212-215,224-226 ЦПК України, ст.. 150 ЖК України, ст.ст. 319,321,391 ЦПК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: