Справа № 367/4264/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 лютого 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участю секретаря Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Ільїнічни до ОСОБА_2, третьої особи: ОСОБА_3 про розтлумачення змісту правочину,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третьої особи: ОСОБА_3 про розтлумачення змісту правочину.

До суду надійшло клопотання від представника третьої особи ОСОБА_4 з проханням залишити без розгляду заяву про розтлумачення змісту правочину.

В своєму клопотанні представник посилається на те що, позивач просить розтлумачити зміст правочину, а саме заповіту який був складений нотаріусом. Встановити чи відповідає вказаний заповіт волі та бажанню заповідача ОСОБА_5 щодо розпорядження належного їй майна, за наявності вказаної технічної помилки.

В клопотанні зазначає, що згідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства розгляд справ про встановлення юридичних фактів відноситься до справ окремого провадження, а не позовного провадження. Позивач не лише, всупереч наведеному, обєднав два несумісні способи захисту в одній позовній заяві, а ще й ототожнив їх, що є некоректним та не відповідає нормам чинного законодавства, наполягав, що позовна заява має бути залишена без розгляду.

У відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги позовної заяви є вимогами вирішення спору про право, а не про встановлення юридичного факту.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03. 1995р. № 5 встановлено, що: «у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язаного з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.» Згідно абз. 2 пункту 4. при подачі однією особою заяв про встановлення декількох фактів, що мають юридичне значення, всі ці заяви відповідно до правил ст. 144 ЦПК можуть бути об'єднані і розглянуті судом в одному провадженні. Інші вимоги не можуть розглядатись у провадженні про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Аналогічна думка викладена в листі Верховного суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». п.2 передбачено, що справи про встановлення фактів не пов'язуються з подальшим вирішенням спору про право, якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 обєднала два несумісні способи захисту в одній позовній заяві, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, постановами пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору...»; постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «. . .У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.» (п. 18);

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України від 04.07.2011 р.: «...У разі, якщо у конкретній справі виникає спір між спадкоємцями щодо певного спадкового майна або щодо пропуску строку на прийняття спадщини тощо, то сторонами у справі є не спадкоємець і нотаріус, а спадкоємці між собою».

Таким чином, приватний нотаріус ОСОБА_2 не може бути належним відповідачем у справі про встановлення факту, що мають юридичне значення, розтлумачення змісту правочину та встановлення відповідності заповіту волі та бажанню заповідача, оскільки є неналежним відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, така особа є неналежним відповідачем.

Виходячи з вищенаведеного суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює, що позивач вправі подати позов на загальних підставах та до належних сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись, Постановами Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. N 5; Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»; Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»:, керуючись ст.ст.33, 144, 207 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 Ільїнічни залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6