Справа № 487/1325/16-ц
Провадження № 2/487/1146/16
УХВАЛА

22.06.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

секретаря Уманського І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить розвірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою; стгнути з ОСОБА_2 на його користь 77 600 грн., що становить 1/2 частину автомобіля марки Nissan Almera Classic 1.6, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частку квартири за адресою: м. Миколаїв, Бузький Бульвар, 1/17, яка належить відповідачу, посилаючись на те, що відповідач продала транспортний засіб, який є предметом спору під час знаходження даної цивільної справи в суді, існує реальна загроза утруднення виконання рішення в разі задоволення позову, відповідач не працює та не має доходів.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з*ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд вважає, що позивачем достатнього обґрунтування необхідності забезпечення позову не наведено, тому необхідно відмовити у задоволення клопотання про забезпечення позову.

Суд також враховує, що сам факт звернення до суду із позовом, не є беззаперечним доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Крім того, суд вважає, що вид забезпечення позову, заявлений позивачем накладення арешту на частку квартири, є не відповідним заявленим позовним вимогам, адже майно, на яке позивач просить накласти арешт, не є предметом спору.

Не заслуговують на увагу, і є передчасними посилання представника позивача на те, що відповідач не має доходів для сплати вартості 1/2 частки автомобілю, а єдиним джерелом для такого відшкодування є належне їй майно у вигляді 1/4 частки квартири, адже умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», який також передбачає перелік дій державного виконавця в разі, якщо майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити за необґрунтованістю у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.А. Карташева