У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 24 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання недійсним наказу, зміну формулювання звільнення, стягнення грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 24 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання недійсним наказу, зміну формулювання звільнення, стягнення грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію відмовлено повністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що відповідно до ст. 6 ЗУ «Про наукову та науково технічну діяльність» ОСОБА_1 був науковим працівником, та має право на обєктивну оцінку своєї діяльності та отримання матеріальної винагороди відповідно до кваліфікації, наукових результатів, якості та складності виконуваної роботи, а також одержання доходу чи іншої винагороди від реалізації наукового або науково-прикладного результату своєї діяльності.

Доводив, що при вирішенні спору не було враховано п. 8 розяснень Пленуму ВСУ викладених в постанові від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», що сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника.

Стверджував, що у нього (ОСОБА_1М.) виникло право на пенсію у звязку з досягненням пенсійного віку і зважаючи на те, що він був науковим працівником він має право на грошову допомогу в розмірі 6 місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у звязку з виходом на пенсію, що узгоджується з нормами ст. 24 ( в старій редакції Закону) та п.12 ст.37 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» і спростовує твердження суду першої інстанції про необхідність звільнення його з роботи 26.07.2012 року у звязку з досягненням пенсійного віку та виходу саме на наукову пенсію.

Вказував, що відповідно до заяви позивача про його звільнення у звязку з виходом на наукову пенсію від 28.07.2015 року, він вирішив скористатись своїм правом на наукову пенсію з 30.07.2015 року, відповідач мав самостійно нарахувати та виплатити позивачу грошову

_______________________________________________________________________________________________

Справа №569/11915/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1062/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у звязку з виходом на пенсію.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник НУВГП ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду молодшого наукового співробітника з 31 грудня 1974 року в НДС. З 1 січня 1977 року по 21 січня 1982 року ОСОБА_1 був переведений на посаду асистента кафедри будівельної механіки, як обраний за конкурсом. З 22 січня 1982 року ОСОБА_1 був переобраний на новий термін по 22 січня 1987 року на посаду асистента кафедри будівельної механіки. З 23.01.1987 року переобраний на новий термін по 23.01.1992 р. З 22.02.1992 року переобраний на новий термін по 22.02.1997 року. З 01 вересня 1997 р. переобраний на новий термін по 30 червня 2000 р. З 1 вересня 2001 року продовжені трудові відносини на 0,75 ставки асистента кафедри опору матеріалів та будівельної механіки (перейменували кафедру) на невизначений термін. З 1 вересня 2005 року, за заявою, ОСОБА_1 був переведений на посаду старшого викладача кафедри опору матеріалів та будівельної механіки по 30.06.2010 року як обраний за конкурсом, з 30.06.2010 року продовжені трудові відносини за займаною посадою ст. викладача цієї ж кафедри по 30.06.2015 року як обраного за конкурсом.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про надання йому відпустки за період роботи з 25.11.2014 року по 30.06.2015 року тривалістю 32 календарних дні з 30.06.2015 року по 31.07.2015 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в установленому порядку на розгляд ректора університету. Заява зареєстрована за вх. № 2966 від 16.06.2015 року.

22.06.2015 року видано наказ К№ 427 про надання позивачу відпустки тривалістю 32 календарних дні з 30.06.2015 року по 31.07.2015 року і продовження строку дії трудового договору на термін відпустки, відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустки». Цим же наказом позивача було звільнено 31 липня 2015 року з посади старшого викладача кафедри мостів і тунелів, опору матеріалів і будівельної механіки на підставі п.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

21.07.15 року ОСОБА_1 було подано заяву на ім'я ректора про виплату йому грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію,

28.07.2015 року позивач написав заяву на ім'я ректора університету з проханням звільнити його з 30 липня 2015 року у зв'язку з виходом на пенсію і виплатити йому шість посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, проте до заяви не було надано ні довідки чи іншого документу, який би підтверджував призначення пенсії позивачу та її виду і йому було відмовлено.

20.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НУВГП про визнання недійсним наказу про його звільнення з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, зміну формулювання і підстави звільнення відповідно до ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на наукову пенсію та стягнення з відповідача грошової допомоги у звязку з його виходом на пенсію.

Вважає вищевказані дії відповідача порушенням норм чинного законодавства України, зокрема ст.38 КЗпП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Законі України «Про відпустки» є положення про перенесення щорічної відпустки (ст. 11), поділ її на частини, відкликання з відпустки (ст.12) і відсутнє поняття «припинення щорічної відпустки» й не прописані дії роботодавця щодо зміни дати звільнення працівника за його бажанням під час відпустки відповідно до статті 3 Закону України «Про відпустки». Позивач 26.07.2012 р. досяг пенсійного віку, мав право на вихід на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність», але для отримання такої пенсії згідно вищевказаного Закону позивачу необхідно було звільнитись з роботи, чого ОСОБА_1 не зробив, а продовжувати працювати.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як пояснив ОСОБА_1 в суді, він не хотів розривати контракт з відповідачем, за яким працював на той час, щоб не втрачати роботу.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977-XII, (в редакції, яка діяла на час виникнення у позивача права на наукову пенсію, оскільки він народився до 31 грудня 1952 року), пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку. Грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів призначається лише при звільненні з посади наукового працівника, при цьому обов'язковою умовою є те, що працівник має виходити (звільнятися) саме на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку і за наявності стажу наукової роботи.

Позивач 26.07.2012 р. досяг пенсійного віку, мав право на вихід на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», але для отримання наукової пенсії згідно вищевказаного Закону ОСОБА_1 з роботи не звільнився, а продовжувати працювати, при цьому оформивши пенсію «за віком», тобто на загальних підставах.

Ця обставина підтверджується інформацією, наданою Головним управлінням пенсійного фонду України в Рівненській області № 7739/11 від 19.11.2015 року, що ОСОБА_1 перебуває на обліку, як пенсіонер в управлінні Пенсійного фонду України в м.Рівне. Пенсія призначена з 27.07.2012 року у зв'язку із досягненням пенсійного віку, а саме 60-ти років. Вид призначення пенсії «за віком».

Оскільки при виборі та оформленні виду пенсії з 27.07.2012 року ОСОБА_1 не дотримався вимогЗакону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», то його посилання в даному спорі на норми цього закону при обґрунтуванні права на отримання грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів не заслуговують на увагу. ОСОБА_1 уже є пенсіонером за віком на загальних підставах, на науково пенсію не виходив по закінченню контракту 30 червня 2015 року (31 липня 2015 року), а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 місцевим судом обґрунтовано відмовлено.

Щодо зміни формулювання причин звільнення судом першої інстанції було зазначено, що причина звільнення позивача вказана в наказі від 22 червня 2015 року К№ 427, а саме: на підставі п.2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідає фактичним обставинам, оскільки 30 червня 2015 року у позивача закінчився строк трудового договору і відповідно до статті 3 Закону України «Про відпустки» за його заявою була надана відпустка з подальшим його звільненням 31 липня 2015 року. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що формулювання причин звільнення позивача відповідає фактичним обставинам та не потребує зміни.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: