Справа № 216/4044/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Філатова К.Б.

за участю :

секретаря : Бондарєва Є.С.

представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив» про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому вказала, що з 12 травня 2010 року вона працювала у відповідача в якості торгівельного представника.

4 вересня 2012 року вона була звільнена з цієї посади за власним бажанням. В період праці відносини з керівництвом були добрі, але потім до неї почалися претензії, а також накладалися штрафи, але вона продовжувала працювати. Про своє офіційне звільнення вона дізналася на початку листопада 2014 року та звернулася до адвоката. Вона неодноразово просила повернути їй трудову книжку, але з незрозумілих причин книжку їй не повертали. Трудова книжка була їй повернута лише в січні 2015 року після отримання відповідачем адвокатського запиту. Таким чином вона втратила більш двох років трудового стажу. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 40768,30 гривень, а також моральну шкоду в сумі 200000 гривень.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що 24 липня 2012 року позивачка зареєструвалася як приватна особа підприємець і 22 серпня 2012 року подала заяву про звільнення її цього дня за власним бажанням. Звільнено її було 4 вересня 2012 року після двох тижнів відпрацювання і в цей день з нею був проведеній повний розрахунок. Забирати трудову книжку відповідачка відмовилася, заявивши, що вона підприємець, і трудова книжка їй не потрібна. В листопаді 2014 року позивачка припинила підприємницьку діяльність, і після цього вперше звернулася із заявою про видачу їй трудової книжки, але забирати її не приходила до кінця січня 2015 року.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 12 травня 2010 року позивачка працювала у відповідача в якості торгівельного представника. 4 вересня 2012 року вона була звільнена з цієї посади за власним бажанням (а.с. 5-6). Та обставина, що позивачка до кінця 2014 року не знала про своє звільнення, спростовується підписаною нею 22.08.2012 року заявою про звільнення з цього ж числа, на якій керівник поставив резолюцію про звільнення після двохтижневої відробітки. Позивачка не відкликала цієї заяви і не могла не знати що ця заява означає звільнення її з роботи.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожна окремо пояснили, що після звільнення позивачка відмовилася отримувати трудову крижку, пояснивши, що хай поки буде на підприємстві, про що був складений акт.

Суду надавався акт підписаний вказаними свідками (а.с. 65).

Жодного доказу, що позивачка після написання заяви про звільнення продовжувала працювати, отримувати заробітну плату та не знала про наказ про звільнення, суду не надано.

Дізнавшись про звільнення згідно позовній заяві в листопаді 2014 року, позивачка з невідомих причин не оскаржувала наказ про звільнення, до січня 2015 року не зверталася за отриманням трудової книжки, в судовому засіданні не доводила, що продовжувала працювати після подання заяви про звільнення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 131, 179, 209, 212, 214, 218 ЦПК, ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 2407 (дві тисячі чотириста сім) гривень 64 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня отримання сторонами повного рішення.

Головуючий суддя Філатов К.Б.