У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини квартири.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, який перед смертю склав заповіт на АДРЕСА_1 на користь своєї матері ОСОБА_3

Разом з тим, ОСОБА_2 познайомилась із ОСОБА_4 у квітні 1998 року, а з жовтня 1998 року вона, її син та ОСОБА_4 стали проживати однією сім'єю. Проживши три роки і вісім місяців у фактичних шлюбних відносинах, 07 червня 2002 року вона з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у державному відділі РАЦСу Київського району міста Одеси за актовим записом № 395. Під час фактичних шлюбних відносин, на спільні з ОСОБА_4 кошти, в інтересах сім'ї, вони придбали АДРЕСА_1, як спільну сумісну власність.

Також позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона працювала підприємцем з 1998 року, офіційно зареєструвала підприємницьку діяльність у 1999 році в ПП «Камчадал-плюс», а в 2003 році відкрила особисте ТОВ «Авача» з продажу харчових товарів у м. Одесі та на території України.

Коли їй та ОСОБА_4 запропонували придбати квартиру, вона взяла у борг 5 000 доларів США у ОСОБА_5, знаючи, що зможе віддати борг.

Договір купівлі-продажу квартири оформлено на ОСОБА_4, так як вже тоді вони знали, що будуть проживати разом та будуть реєструвати шлюб.

Під час фактичних шлюбних відносин у неї та ОСОБА_4 був спільний бюджет, спільний побут, вони мали взаємні права і обов'язки, та між ними склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Своєю працею та коштами вона приймала участь у придбанні квартири та взагалі її участь у створенні спільної сумісної власності складає більшу половину вартості спільного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті ОСОБА_4, відкрилася спадщина тільки на Ѕ частини АДРЕСА_1, однак складений заповіт її покійного чоловіка на користь його матері ОСОБА_3 на спірну квартиру порушує її право власності на Ѕ частини квартири у спільній сумісній власності із відповідачем.

На підставі цього, позивач ОСОБА_2 просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, без реєстрації шлюбу з жовтня 1998 року по 07 червня 2002 року; встановити факт створення спільної сумісної власності між нею та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної квартири, як її частку в спільній сумісній власності з ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним заповіт від 21 березня 2014 року, складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3

Під час розгляду справи судом першої інстанції до суду із зустрічною позовною заявою про усунення від права на спадкування звернулась ОСОБА_3, в якому посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4, який перед смертю склав заповіт на АДРЕСА_1 на її користь.

Вказану квартиру її син придбав до шлюбу з ОСОБА_2

Крім того після смерті її сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2, який був придбаний нею в 2003 році.

ОСОБА_3 за домовленістю з сином переоформила належний їй будинок на свою невістку ОСОБА_2, шляхом укладання двох договорів купівлі-продажу. Після смерті ОСОБА_4 його жінка ОСОБА_2 залишилась власницею вказаного будинку.

06 травня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області прийнято рішення у справі №520/89/15-ц за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6, про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до цього рішення визначено, що частка померлого ОСОБА_4 у спільному сумісному майні з ОСОБА_2 у житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 складає Ѕ частини вказаного будинку.

Також за рішенням суду визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом в цілому на 1/3 частини вказаного будинку, а за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом в цілому 2/3 частини вказаного будинку.

Позивач вказує на те, що у 2012 році ОСОБА_4 захворів на СНІД та з цього часу відносини між ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_2 різко погіршились. З грудня 2013 року ОСОБА_4 став постійно скаржитись на стан здоров'я та з цього часу він не працював.

З 09 липня 2013 року по 16 липня 2013 року її син перебував на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ Овідіопольського району Одеської області з діагнозом: ОРВІ, гострий бронхіт; з 13 лютого 2014 року по 06 березня 2014 року проходив стаціонарне лікування у гастроентерологічному відділені МКЛ № 10 м. Одеси; з 09 березня 2014 року по 23 березня 2014 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному центрі «Полінар»; з 23 березня 2014 року перебував в Одеському обласному центрі з профілактики та боротьби зі СНІД, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Позивач вказувала на те, що протягом усього часу хвороби ОСОБА_4 поряд з ним була саме вона. Вона боролась за життя свого сина, особисто несла всі необхідні витрати на його лікування. ОСОБА_4 більшу частину часу перебував у смт Овідіополь, та мешкав разом з нею. Також гроші на лікування померлого були надані сестрою померлого ОСОБА_7 у розмірі більш ніж п'яти тисяч доларів США, про що свідчать грошові перекази на адресу ОСОБА_3 А після смерті ОСОБА_4, несла всі витрати на поховання свого сина. ОСОБА_4 був похований в м. Волжськом Волгоградської області, РФ.

Крім того позивач посилалася на те, що ОСОБА_2 про свого чоловіка майже не піклувалась, а сімейні стосунки між ними під час хвороби ОСОБА_4 фактично припинились. На неодноразові звернення до ОСОБА_2 про допомогу в лікуванні сина, ОСОБА_3 отримувала категоричну відмову, мотивуючи це тим, що померлий сам винуватий в тому, що захворів на СНІД. Після смерті ОСОБА_4 відповідач категорично відмовилась ховати свого чоловіка.

Відповідач є співзасновником ТОВ «Авача», також здійснює підприємницьку діяльність в якості фізичної особи-підприємця, має стабільний дохід, тому мала можливість надавати допомогу своєму чоловікові.

На підставі цього ОСОБА_3 просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що не має права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2015 року, залишеним без зміну хвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення первісних позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 07 червня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 21 березня 2014 року ОСОБА_4 складено заповіт на корить його матері ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2001 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продали ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 придбав у власність квартиру до укладання шлюбу з позивачем ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу.

За наведених норм права та встановлених судами обставин, нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин, а саме у період з жовтня 1998 року по 07 червня 2002 року, Кодексом законів про шлюб та сім'ю України не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без шлюбу.

Крім того, встановлення факту проживання однією сім'єю у період до 01 січня 2004 року також не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність» (в редакції, діючій станом на виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що матеріалами справи не доведено факту придбання майна ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спірної квартири внаслідок спільної праці, правильно вважали, що посилання позивача на положення ст. 17 ЗУ «Про власність» необґрунтовані, так як ця норма застосовувалась саме до членів сім'ї.

Отже, за встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 на момент складання заповіту належала ОСОБА_4 на праві власності, тому правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що заповіт складено особою, яка мала на це право.

Доводи касаційної скарги в частині первісних вимог висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів в частині вимог ОСОБА_2 ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

В частині зустрічним вимог правильність рішень судів попередніх інстанцій не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини квартири залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук