Справа № 369/2637/16-ц
Провадження № 2/369/1700/16
16.06.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря: Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
В березні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_4, від шлюбу з ОСОБА_3 має малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюб між сторонами було розірвано 07 листопада 2009 року.
Фактично подружні відносини між сторонами припинено з січня 2008 року.
Проживаючи сім'єю, відповідачка не приділяла належної уваги їхньому синові, до виконання материнських обов'язків ставилась безвідповідально, емоційної прив'язаності та почуттів до сина не проявляла.
Позивач неодноразово намагався пробудити материнські почуття, але жодної ініціативи до дитини мати не проявляла.
Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою, за спільною домовленістю вирішили, що син залишається проживати з позивачем.
15 січня 2010 року між сторонами було підписано та нотаріально посвідчено Договір між батьками про проживання та виховання дитини, за умовами якого їхній син ОСОБА_7 залишився на постійне проживання з позивачем, а відповідачка залишила за собою право безперешкодно зустрічатись та спілкуватись з сином.
За весь час окремого проживання відповідачка жодного разу не проявила бажання взяти участь у вихованні сина.
Спілкувалась з сином відповідачка дуже рідко і виключно за ініціативою позивача.
З жовтня 2013 року відповідачка взагалі перестала спілкуватись з сином, мотивуючи це тим, що син для неї чужий і вона не знає про що з ним спілкуватись і для чого це взагалі робити.
Саме цим вона мотивувала ОСОБА_6 своє прохання, щоб він їй більше не телефонував і не намагався зустрітись з нею.
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Не дивлячись на те, що позивач виключно самостійно може забезпечити всі потреби сина в повному обсязі, йогосин ОСОБА_6 має право на матеріальне утримання як від батька, так і від матері.
Тому просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі в розмірі ? частини від всіх видів отримуваних нею доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.
У судове засідання позивач та його представник не з»явився, надіслали до суду заяву, згідно якої просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, оголошенням через газету «Урядовий кур»єр» , випуск за №89 від 13.06.2016 року.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до суду не з»явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Оскільки представник позивача в поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України за писмовою згодою представника позивача.
У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Зідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо, вона, він ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Судом встановлено, що ОСОБА_4, від шлюбу з ОСОБА_3 має малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 актовий запис №802
Шлюб між сторонами було розірвано 07 листопада 2009 року, що відповідно підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2, актовий запис №483.
Фактично подружні відносини між сторонами припинено з січня 2008 року.
Як вбачається із матеріалів справи проживаючи сім'єю, відповідачка не приділяла належної уваги синові, до виконання материнських обов'язків ставилась безвідповідально, емоційної прив'язаності та почуттів до сина не проявляла.
Позивач неодноразово намагався пробудити материнські почуття, але жодної ініціативи до дитини мати не проявляла.
Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою, за спільною домовленістю вирішили, що син залишається проживати з позивачем.
15 січня 2010 року між сторонами було підписано та нотаріально посвідчено Договір між батьками про проживання та виховання дитини, за умовами якого їхній син ОСОБА_7 залишився на постійне проживання з позивачем, а відповідачка залишила за собою право безперешкодно зустрічатись та спілкуватись з сином, що підтверджується договором між батьками про проживання та виховання дитини, від 15.01.2010 року.
За весь час окремого проживання відповідачка жодного разу не проявила бажання взяти участь у вихованні сина.
Спілкувалась з сином відповідачка дуже рідко і виключно за ініціативою позивача.
З жовтня 2013 року відповідачка взагалі перестала спілкуватись з сином, мотивуючи це тим, що син для неї чужий і вона не знає про що з ним спілкуватись і для чого це взагалі робити.
Саме цим вона мотивувала ОСОБА_6 своє прохання, щоб він їй більше не телефонував і не намагався зустрітись з нею.
Згідно характеристики Київської гімназії за №287 син ОСОБА_7 , з грудня 2009 року проживає з батьком і продовжує навчання в гімназії, характеризується позитивно, навчанням сина займається батько.
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно висновку Орану опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації від 21.04.2016 р. № 108-6187 було визначено за необхідне позбавити ОСОБА_3, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд приходить до висновку, що відповідач по справі ОСОБА_3 підлягає позбавленню батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вона ухиляється від виховання сина, та свідомо нехтує щодо своїх обов'язків по вихованню дитини, що підтверджується відповідним висновком про доцільність позбавлення батьківських прав Органу опіки та піклування та іншими доказами по справі.
Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача, то вимоги в цій частині позову задовленню не підлягають.
Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.6, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", п.п.15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року та, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задорвльнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги або шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя А.Я. Волчко