УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Управління ДАІ УМВС України у Полтавській області, ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та визнання довідки-рахунку недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що під час перебування з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти вони придбали автомобіль марки Ford Focus,

2011 року випуску, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6

Зазначала, що питання про розподіл спільно нажитого майна після розірвання шлюбу у добровільному порядку не вирішено, а тому, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, просила: визнати автомобіль марки Ford Focus, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за нею право власності на

1/2 частини вказаного автомобіля; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію за частку в праві спільної власності на даний автомобіль; визнати недійсною довідку-рахунок від

22 липня 2014 року щодо перереєстрації зазначеного автомобіля Ford Focus, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_2.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в праві спільної власності на автомобіль Ford Focus, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 в сумі 74 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль вибув із спільної сумісної власності подружжя, а тому відсутні підстави для вирішення питання щодо його поділу. При цьому довідка-рахунок, за своєю природою, не є правочином, а тому не може бути визнана недійсною.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та був відчужений без згоди ОСОБА_3, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості відчуженого майна.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 08 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2014 року.

В період перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля марки Ford від 25 травня 2012 року

№ 024-12-R та довідки-рахунку від 19 червня 2012 року серії ДПІ №300584, виданої ТОВ «Полтава - Автосвіт», придбав автомобіль марки Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно довідки-рахунку серії ВІА №569074 від 18 липня 2014 року, виданої ТОВ «Торговий Альянс», ОСОБА_5 придбала легковий автомобіль марки Ford Focus, вартістю 149 000 грн.

Згідно з карткою обліку транспортного засобу, повідомленням УДАІ УМВС України в Полтавській області від 27 липня 2015 року та повідомленням УДАІ УМВС України в Сумській області від 17 вересня

2015 року, автомобіль марки Ford Focus, 2011 року випуску, 22 липня

2014 року, на підставі зазначеної вище довідки-рахунку серії ВІА № 569074 від 18 липня 2014 року, перереєстрований на нового власника - ОСОБА_5

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що майно набуте за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_3 у придбанні автомобіля не брала участі, оскільки постійно перебувала вдома та не працювала, а тому спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, є безпідставними з огляду на положення ч. 1 ст. 60 СК України та встановлені судом апеляційної інстанції обставини поважності причин відсутності самостійного заробітку у ОСОБА_3

Безпідставними є також доводи касаційної скарги, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти ОСОБА_4, які отримані останнім за договором позики, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відтак, у подружжя крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів автомобіль, внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Крім того, колегія суддів погоджується також із висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації в праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, враховуючи, що зазначений автомобіль був відчужений без згоди ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15).

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович