АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/251/16-ц 22-ц/774/1823/К/16
Справа № 214/251/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1823/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 27 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 232759-CRED від 10.06.2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з строком повернення 10.12.2009 року.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобовязань за кредитним договором станом на 08.10.2015 року має прострочену заборгованість 31546,76 грн., яка складається з: 6523,40 грн. заборгованості за кредитом та 25023,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 13326,95 грн., яка рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2010 року була стягнута з відповідача на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк», різниця становить 18219,81 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 910,99 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 31546,76 грн., яку Банк просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

На думку представника позивача, суд не врахував, що дія кредитного договору не припинилась ухваленням судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, яке не виконано, тому вважає, що Банк має право стягнути заборгованість за відсотками і штрафних санкцій за 5 річний строк.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10червня 2008 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № 232759-CRED, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з строком повернення 10.12.2009 року (а.с. 7-10).

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом 08.10.2015 року становить 31546,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 6523,40 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25023,36 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 13326,95 грн., яка рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2010 року була стягнута з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк», різниця становить 18219,81 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 910,99 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 31 546,76 грн. (а.с. 4-6)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають такі правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки: штраф, пеня (ст. 549 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що дія кредитного договору не припинилась ухваленням судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, яке не виконано, з наступних підстав.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У відповідності до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року справа № 6-1206 цс 12 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином колегія вважає, що, оскільки відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором, утворилась заборгованість за відсотками на яку позивач має право вимоги у строк позовної давності визначеної сторонами в п. 5.7 договору, протягом 5 років (а.с. 8).

Сторонами не оспорюється, що відповідачем не повернені кредитні кошти, стягнуті рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2010 року, а отже, на думку колегії, Банк має право стягнути відсотки за користування коштами до повного його погашення.

Крім іншого, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для застосування строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції, зробив висновок про те, що за умовами кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Оскільки, укладений у справі кредитний договір передбачає щомісячне погашення відсотків по кредиту, то перебіг позовної давності починається після несплати кожного чергового платежу.

Разом з тим, ч. 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2010 рокуроку, яким стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, перервано строк позовної давності, відповідно до ч.ч. 2 ст. 264 ЦК України.

З урахуванням дати звернення до суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» із зазначеним позовом, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 15 січня 2016 року, до позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до 15 січня 2011 року необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та колегія вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні цих позовних вимог.

З урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-6), колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за період з 24 червня 2011 року по 08 жовтня 2015 року в розмірі 13292,10 грн. (виходячи з розрахунку 25023 11730,90).

Предявивши 15 січня 2016 року позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, позивач подав його в межах строку позовної давності, передбаченої умовами договору до вимог за період після січня 2011 року, що вказує на відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності згідно поданої відповідачем заяви.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обовязок відповідача ОСОБА_3 нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по відсоткам за період з 24 червня 2011 року по 08 жовтня 2016 року у розмірі 13292,10 грн.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір на суму 1378,00 грн., а за подання апеляційної скарги 1515,80 грн., всього на суму 2893,80 грн. (а.с. 1, 33).

Отже, на думку колегії суддів, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог у розмірі 2893,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами до кредитному договору № 232759-CREDвід 10 червня 2008 року за період з 24 червня 2011 року по 08 жовтня 2015 року в розмірі 13292 (тринадцять тисяч двісті девяносто дві) 10 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: