АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Піхур О.В.
№ 22-ц/796/5564/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар: Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в особі начальника відділу Гоція Богдана Ігоровича, старшого державного виконавця Мороз Лесі Євгеніївни незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві, ГУ ДКС України в м. Києві про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві в особі начальника відділу Гоція Б.І., старшого державного виконавця Мороз Л.Є. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на порушення вимог ст. 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки неправомірність дій посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві вже були встановлені в ухвалах Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2015 року та 11 грудня 2015 року. Посилається на порушення вимог ЦПК України щодо строків відкриття провадження по справі, розгляду справи, складання повного тексту рішення суду.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення процентів за договором банківського вкладу, індексу інфляції, трьох процентів річних та упущеної вигоди. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 за користування коштами за період з 18 жовтня 2010 року по 17 травня 2011 року проценти по банківському вкладу в сумі 86,86 доларів США, індекс інфляції в розмірі 299,53 доларів США, три проценти річних в сумі 74,54 доларів США та неодержані доходи (упущену вигоду) в сумі 148,89 доларів США, а всього 609,73 доларів США. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 за користування коштами за період з 18 жовтня 2010 року по 17 травня 2011 року проценти по банківському вкладу в сумі 92,19 доларів США, індекс інфляції в розмірі 373,23 доларів США, три проценти річних в сумі 79,02 доларів США та неодержані доходи (упущену вигоду) в сумі 158,04 доларів США, а всього 702,48 доларів США (а. с. 81-83).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року у частині задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та упущеної вигоди скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено. Змінено рішення суду першої інстанції у частині стягнення процентів по банківським вкладам, стягнуто на користь ОСОБА_1 84,29 доларів США, ОСОБА_2 - 89,47 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 84-86).

На виконання вказаного рішення суду 18 липня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області видані виконавчі листи №589/1141/14-ц, які були передані на виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві (а .с. 87-88).

На підставі вказаних виконавчих листів 13 серпня 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Мороз Л.Є. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень (ВП №44354162, ВП №44354028) (а. с. 90, 91).

12 червня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Мороз Л.Є. було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №44354162, ВП №44354028 про стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості.

Ухвалою Шосткинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2015 року за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано незаконними та скасовано постанови старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Мороз Л.Є. від 12 червня 2015 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №44354162, ВП №44354028, визнано незаконною бездіяльність начальника ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві Гоція Б.І. по забезпеченню виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року та порушенню Закону України «Про звернення громадян», щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 12 лютого 2015 року. Визнано незаконними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Мороз Л.Є. ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві по забезпеченню виконання виконавчого провадження №44354162, №44354028 з виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року (а. с. 69-71).

Посилаючись на тривале невиконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 збитки, завдані під час здійснення виконавчого провадження в сумі 158,83 доларів США в гривневому еквіваленті на день проведення розрахунку та моральну шкоду в сумі 20000 грн. Також просили стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 збитки, завдані під час здійснення виконавчого провадження в сумі 168,49 доларів США в гривневому еквіваленті на день проведення розрахунку та моральну шкоду в сумі 8000 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст. ст. 1174, 1166, 1167 ЦК України).

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. п. 3, 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування заявлених вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на тривале невиконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року, у зв'язку з чим їм було завдано майнових збитків та моральної шкоди.

До позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було додано копію рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2014 року, копію рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року, копії деяких матеріалів виконавчого провадження, скарги на дії державного виконавця та начальника ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві, копію ухвали Шосткинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2015 року, що підтверджують неправомірність дій та бездіяльності державного виконавця та начальника ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві.

Разом з тим, позивачами не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання їм збитків (реальних або упущеної вигоди) та моральної шкоди внаслідок неправомірних дій та бездіяльності вказаних посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ст. 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження»

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді