Справа №597/203/16-ц
Провадження №2/597/122/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Николайчук З.М.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Кондуба І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивачка в позовній заяві та разом із своїм представником в судовому засіданні просять суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 покликаючись на те, що між нею та відповідачем у 2008 році зареєстровано шлюб. Під час даного шлюбу, який розірвано рішенням Заліщицького районного суду від 17.02.2010 року у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7. Як під час шлюбу, так і після його розірвання відповідач ухиляється від виховання сина і жодної участі у фізичному та духовному розвитку дитини не приймає. Він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не проявляє інтересу до сина та не бажає займатись його вихованням. Позивачка заявляє, що всі клопоти щодо виховання та піклування про дитину лягли на її руки, а відповідач лише формально вважається батьком. Тому на думку позивачки, враховуючи інтереси дитини слід позбавити ОСОБА_3 батьківських справ відносно малолітнього сина ОСОБА_7.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнали, просять суд відмовити в його задоволенні. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що у нього відсутній намір ухилятись від виконання батьківських обов'язків, а навпаки він хоче бачитись із сином та приймати участь у його вихованні, однак позивачка та її батьки йому в цьому чинять перешкоди. Він приходив до сина в школу, однак вчителька не впустила його до класу, його мати приходила до внука в дитсадок, де мала зустріч з ним, однак після цього працівники установи мали неприємності які ініціювала позивачка.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування Заліщицької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7, а при вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного:

згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.02.2009 року ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_16.

В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили спільне проживання у лютому місяці 2009 року.

Шлюб між ними розірвано рішенням Заліщицького районного суду від 17.02.2010 року.

Рішенням Заліщицького районного суду від 19.05.2009 року з відповідача в користь позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх його видів щомісячного доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В судовому засіданні встановлено, що із заробітної плати відповідача проводилось відрахування сум для оплати аліментів за виконавчим листом, однак згодом - 30.09.2014 року позивачка відкликала даний виконавчий лист з органів державної виконавчої служби, про що свідчить відповідь ВДВС Заліщицького РУЮ №720/03-19 від 01.04.2016 року та в судовому засіданні ствердив відповідач та не заперечувала даного факту позивачка.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка в червні місяці 2014 року зверталась до Заліщицької РДА із заявою про винесення висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7. Розглянувши дану заяву орган опіки та піклування відмовив ОСОБА_1 у її задоволенні, а ОСОБА_3 наголосив на його обов'язку утримувати та виховувати сина.

Після цього відповідач звертався в орган опіки та піклування із заявою про визначення його способу участі у вихованні сина ОСОБА_7, яку розглянуто 15.07.2014 року та встановлено ОСОБА_3 графік побачень із дитиною.

Позивачка в судовому засіданні стверджує, що після встановлення даного графіку відповідач зустрічався із сином лише три рази. Дане також підтвердив представник третьої особи та свідки, зокрема:

свідок ОСОБА_9, яка являється матір'ю позивачки ствердила суду, що відповідач не цікавиться дитиною, був в них в помешканні з метою зустрічі з сином лише раз, вчинив сварку під час якої вона перебуваючи в емоційному стані прогнала його з будинку. Також їй відомо зі слів дочки, що після її переїзду у власну квартиру туди він також для зустрічей із сином не приходив;

свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що являються сусідами батьків позивачки, де остання проживала. ОСОБА_10 лише раз бачила відповідача, який приїздив до будинку, імовірно для зустрічі з сином. ОСОБА_11 жодного разу не бачив відповідача біля будинку батьків позивачки, хоча кожного дня бачить там дитину.

Відповідач ствердив суду, що дійсно мало бачиться із сином ОСОБА_7, так як позивачка та її батьки створюють йому в цьому перешкоди. Позивачка на його телефонні дзвінки з метою з'ясування їх із дитиною місця перебування не відповідає, періодично змінює місце проживання, мешкає то в будинку своїх батьків, що по вул.Польова, то в квартирі свого цивільного чоловіка, то у власній квартирі, що поблизу ЗОШ №2, що в судовому засіданні не заперечувала позивачка та ствердила її мати, свідок ОСОБА_9

ОСОБА_3 наполягає, що він жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_7, згідний був добровільно сплачувати аліменти на його утримання, які зрештою і платив згідно виконавчого листа, оскільки позивачка бажала їх сплати саме в такий спосіб, прагнув зустрічей із сином, однак йому в цьому перешкоджали, про що ствердили суду свідки, зокрема:

свідок ОСОБА_12, яка являється матір'ю відповідача пояснила суду, що її син любить свою дитину та намагається з нею зустрітись. Вона також намагалась і зустрілась із внуком в дитячому садку, однак після цього були неприємності у працівників даної установи, згодом коли внук пішов у школу також зустрічалась з ним в їдальні з метою передати подарунок до дня Святого Миколая, свідком даної зустрічі була ОСОБА_14;

свідок ОСОБА_13 ствердила, що їй відомо про те, що зустріч ОСОБА_3 в школі із сином закінчилась невдачею, так як вчителька не впустила його до класу.

Також в судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_8, яка працює лікарем-педіатром та на протязі семи років спостерігає сина сторін по справі ОСОБА_3. Даний свідок пояснила, що батько за цей період здоров'ям сина не цікавився.

Згідно ст.150 ч.2 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до висновку №02-456/01-20 від 26.02.2016 року орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п.16 абзацу 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Факт свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками, щодо виховання дитини не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою та її представником не підтверджено доказами факт свідомого невиконання ОСОБА_3 батьківських обов'язків по відношенню до сина.

Відповідачем в свою чергу також не доведено, що він вичерпав усі можливі варіанти для того, щоб рішення органу опіки і піклування, яким йому встановлено графік побачень із сином виконувався.

Суд не бере до уваги його покази, про те, що він не мав змоги виконувати дане рішення та зустрічатись із сином у встановлені дні, оскільки позивачка йому в цьому відмовляла, так як вони є голослівними, тобто не підтверджені належними доказами.

Відповідно до п.18 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи вищенаведене та те, що в судовому засіданні дослідженими доказами, поясненнями сторін та свідків доведено винну поведінку відповідача ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_7, яка полягає у неналежній його участі у вихованні дитини, однак з урахуванням характеру його вини, того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, суд вважає, що виходячи насамперед з інтересів дитини, слід відмовити позивачці в задоволенні її позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношення до сина ОСОБА_7, однак відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на орган опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, так як рішення даного органу про встановлення графіку побачень ОСОБА_3 із сином не втратив своєї чинності, тобто являється діючим на даний час.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на орган опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С. В. Дудяк