ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7278/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"05" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.10.2013 року в м. Києві на регульованому перехресті вул. Харківського шосе та вул. Вірменська сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2013 року, водія автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки на момент ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Наста» згідно із полісом № АЕ.0547153, чинним на момент ДТП, позивач вчасно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, проте жодних сум сплачено не було. Відповідно до листа МТСБУ від 18.09.2014 року № 6/3-04/25434 ТзДВ «Страхова компанія «Наста» з 23.01.2014 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ. 20.03.2104 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТзДВ «Страхова компанія «Наста» анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку із чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 32 853 грн. 00 коп., та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2013 року в м. Києві на регульованому перехресті вул. Харківського шосе та вул. Вірменська сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2013 року, водія автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача, ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є підтвердженою

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Наста» згідно із полісом № АЕ.0547153, чинним на момент ДТП, позивач вчасно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, проте жодних сум сплачено не було.

Відповідно до листа МТСБУ від 18.09.2014 року № 6/3-04/25434 ТзДВ «Страхова компанія «Наста» з 23.01.2014 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ.

Встановлено, що 20.03.2104 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТзДВ «Страхова компанія «Наста» анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи позивач самостійно здійснив відновлювальний ремонт свого автомобіля, внаслідок чого поніс збитки в розмірі 32 853 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 50 від 28.03.2014 року, копією рахунку-фактури № СФ 0000069 від 04.01.2014 року, копією акту виконаних робіт № КЯЗН000050 від 07.03.2014 року.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості майнової шкоди в розмірі 32 853 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 3 до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23 1166,1167, 1187, 1192509 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 208, 213, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 32 853 (тридцять дві тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 00 коп., та судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) грн. 20 коп.

За письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА