ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/275/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства ''Істок'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі про визнання договору оренди землі недійсним, -

Обставини справи:

29.03.2016 ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернувся до суду з позовом до фермерського господарства ''Істок'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі, яким просить визнати право недійсним договір оренди землі від 30.12.2011, який укладено між ОСОБА_2 та Відповідачем щодо земельної ділянки площею 2,8700 га, яка знаходиться на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та зобовязати Відповідача повернути спірну земельну ділянку шляхом підписання акта прийому-передачі. Свої вимоги мотивує тим, що 24.11.2015 Позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом прийнято спадщину після смерті матері ОСОБА_2, яка складається із спірної земельної ділянки. Як з'ясувалося дана земельна ділянка знаходиться у користуванні Відповідача на підставі договору від 30.12.2011. Після цього, 01.12.2015 вона звернулася до Відповідача із заявою про розірвання договору оренди землі, однак останній відмовився. Вважає укладений спірний договір недійсним, так як він не містить істотні умови договору оренди землі, зокрема умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Також до спірному договорі відсутні обовязкові невід'ємні частини, як план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Окрім цього акт прийому передачі земельної ділянки, який долучено до спірного договору не містить дати його укладання та підписання сторонами, що позбавляє можливості встановити чи дійсно передавалася земельна ділянка Відповідачу.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Позивач зазначила, що підстави порушення її права зазначені у позові. Також вказала, що її матір не могла підписати договір від 30.12.2011, окрім цього при його огляді в судовому засіданні 28.07.2016 вказала, що підпис на договорі не належить її матері.

Представники Відповідача ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5, проти позову заперечували, вказали, що як ОСОБА_2 так і Позивач отримували плату як за попереднім договором оренди так і за спірним договором. Будь-яких претензій при укладенні та після укладення типового договору від ОСОБА_2 не надходило. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію. У договорі також маються план-схема земельної ділянки, яка зазначена у Державному акті на право власності на землю, кадастровий план, акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі обєкта оренди. Відсутність такої умови, яку зазначає Позивач не можна вважати таким, що вплинула на права Орендодавця та якимось чином зашкодило Позивачу.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

30.12.2011 між ОСОБА_2 та Відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,8700 га, в тому числі ріллі 2,8700 га, що знаходиться на території Петриківської селищної ради, строком на 10 років.

Після смерті ОСОБА_2, право власності на вказану ділянку успадкувала Позивач, що Відповідачем не заперечується.

Згідно п. 38 вказаного договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Таким чином Позивач набула прав і обовязків, які випливають з договору оренди землі, та які належали спадкодавцю ОСОБА_2

01.12.2015 Позивачем направлено Відповідачу лист про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, однак останнім вимоги залишені без задоволення.

Виходячи з системного аналізу деяких норм розділів І та ІІ книги пятої ЦК України, договір, як домовленість двох або більше сторін, своєю метою визначає встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК), укладений договір обовязковий для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), за його порушення настає відповідальність із наслідками, визначеними договором або законом (гл. 51 розд. І ЦК України), розірваним чи зміненим договір може бути лише за згодою його сторін чи за наявності чітко визначених законом обставин і підстав (статті 651, 652 ЦК України).

Таким чином, умови договору повинні бути визначені максимально чітко та повно саме для того, щоб досягнуті домовленості сторони могли зрозуміти і виконати, а також для того, щоб у разі виникнення спору з приводу виконання договору не лише його сторони, а й треті особи мали змогу зрозуміти, про що саме домовилися сторони.

Укладаючи договір оренди землі, сторони не мають права включати в договір умови, що суперечать закону, порушувати заборони, встановлені Законом України "Про оренду землі", при цьому суд вважає, що відсутність у тексті договору оренди землі, викладеного в письмовій формі, конкретної вказівки на певну істотну умову сама по собі не означає, що волевиявлення сторін щодо такої умови не мало місця, а також не свідчить і про те, що договір має дефект змісту, який перешкоджає виконанню сторонами домовленостей щодо певних зобовязань.

Суд зазначає, що однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Як встановлено, за час свого життя ОСОБА_2 питання щодо визнання недійсним договору оренди землі чи його розірвання не ставилося, належних та допустимих доказів Позивачем не надано.

Згідно п. 37 спірного договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Отже, Відповідач в своєму листі обґрунтовано послався на неможливість розірвання договору в односторонньому порядку.

Дійсно, на час укладення оспорюваного правочину умова про передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбачалася в ст. 15 Закону України "Про оренду землі" як істотна, але на підставі Закону N 191-VIII від 12.02.2015 така істотна умова була виключена.

З наданих доказів та пояснень Позивача, що не зазначення такої умови створило обґрунтовану загрозу передачі її майна до статутного фонду, судом не встановлено факту порушення її прав та інтересів.

Так само, не може свідчити про недійсність спірного договору, та обставина, на яку посилається Позивач, що у договорі відсутні обовязкові невід'ємні частини, як план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки як вбачається з матеріалів справи до договору долучено державний акт на право власності на земельну ділянку, яка передається в оренду, в якому зазначені необхідні дані, які дають змогу ідентифікувати орендовану земельну ділянку, зокрема кадастровий номер, місце розташування, план меж земельної ділянки з їх описом та ін. Також до договору долучено акт відновлення меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків від 27.10.2005.

Не зазначення дати в акті прийому та передачі земельної ділянки, долученого до договору оренди земельної ділянки, само по собі також не можу свідчити про недійсність оспорюваного договору. Як зазначили сторони, спірна земельна ділянка передавалася на підставі договору оренди від 17.11.2006, та фактично з володіння Відповідача не вибувала.

Окрім цього, як не заперечувала Позивач, що також підтвердили допитані свідки, вона неодноразово отримувала плату за договором оренди землі, та на даний час спору щодо таких виплат не має.

Таким чином, фактично Позивач посилається на формальне порушення закону, оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення її прав та інтересу суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог Позивача, а тому в задоволенні позову про визнання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, як похідної вимоги, слід відмовити повністю.

Щодо застосування правової позиції Верховного Суду України викладеного у судовому рішенні від 06.02.2012 у справі №6-104ц11, то висновки суду їм не суперечать, так як у вказаному рішенні йдеться питання про не зазначення істотної умови збереження стану об'єкта оренди. Окрім цього, висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеного у судовому рішенні від 25.12.2013 у справі № 6-94цс13.

Не можуть бути застосовані у даній справі, як підстава задоволення позову, рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_6 проти України" (Заявниця скаржилася за статтею 6 Конвенції на те, що вона не могла звернутися безпосередньо до суду для поновлення своєї цивільної дієздатності. Вона також скаржилася за статтею 14 Конвенції на те, що вона зазнала дискримінаційного поводження у звязку з тим, що вона не мала прямого доступу до суду); від 09.10.1979 в справі "Ейрі проти Ірландії" (щодо неспроможності держави забезпечити на практиці право заявниці на судовий розгляд її справи, в якій вона намагалася отримати судове рішення про окреме проживання з чоловіком, становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод); у справі "Скретч проти Сполученого Королівства" (щодо відмови в продовженні договору оренди землі на якій збудовані будівлі, через перевищення органом місцевої влади своїх повноважень), оскільки у справі, яка розглядається, обставини справи є істотно відмінними.

Щодо доводів Позивача, що оспорюваний договір нею не отримано та він не підписувався ОСОБА_2, суд зазначеним підставам позову оцінки не надає, так як вказані підстави заявлені в порушення вимог ст. 31 ЦПК України, а саме усно в судовому засіданні 28.07.2016 та після початку розгляду справи по суті. При цьому суд зауважує, що оспорюваний договір був долучений Позивачкою до своєї позовної заяви.

Інші доводи сторін на висновки суду не впливають.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, за відсутності клопотань про розподіл процесуальних витрат з боку Відповідача, витрати понесені Позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фермерського господарства ''Істок'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі про визнання договору оренди землі недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 02.08.2016.

Суддя ОСОБА_7