У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Старобільському районі Луганської області, Старобільське районне комунальне підприємство «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» про визнання недійсним рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області

від 26.03.2004 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_4, визнання недійсним та скасування рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від

06.12.2004 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність ОСОБА_4, АДРЕСА_1», визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 26 березня 2004 року Чмирівська сільська рада прийняла рішення про передачу безкоштовно в приватну власність

ОСОБА_4 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель розміром 0, 25 соток за адресою:

АДРЕСА_1. В склад цієї земельної ділянки розміром 0, 25 соток ввійшла раніше передана її земельна ділянка розміром 0, 16 соток на підставі рішення Чмирівської сільської ради

від 29 жовтня 1997 року № 309 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки».

Рішення Чмирівської сільської ради від 26 березня 2004 року суперечить п. 2, 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» та ч. 4 ст.

116 Земельного Кодексу України відповідно до яких визначено, що безкоштовна передача громадянину у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності може провадитися лише один раз.

03 січня 1974 року Чмирівська сільська рада прийняла рішення про утворення вулиці Комунарів, Генеральним планом утворення якої було передбачено та проведено первинне розподілення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків.

По АДРЕСА_2» у позивача знаходиться збудоване ним санкціоноване сільською радою нерухоме майно - жилий будинок та господарські будівлі до нього. Чмирівська сільська рада відмовила йому в передачі земельної ділянки в приватну власність розміром в

0, 12 соток, мотивуючи свої дії тим, що немає землі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати рішення Чмирівської сільської ради від 26 березня 2004 року про передачу ОСОБА_4 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки; визнати недійсним рішення Чмирівської сільської ради від

26 березня 2004 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого було виготовлено технічну документацію із землеустрою; визнати недійсним та скасувати рішення Чмирівської сільської ради

від 06 грудня 2004 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність ОСОБА_4,

АДРЕСА_1»; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення Чмирівської сільської ради від 06 грудня 2004 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області

від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову

ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини справи, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Луганської області від

27 квітня 2016 року, як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, передати справу на новий розгляд.

При цьому у касаційній скарзі скаржник не зазначає в чому полягає порушення норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм

матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваної ухвали у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з безпідставності позовних вимог

ОСОБА_2 та того, що ОСОБА_2 фактично заявив вимоги про позбавлення права приватної власності ОСОБА_3, що згідно правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і не дають підстав для висновку, що судом були допущені порушення норм процесуального права чи не правильно застосована норма матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Луганської області

від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Старобільському районі Луганської області, Старобільське районне комунальне підприємство «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» про визнання недійсним рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від 26.03.2004 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_4, визнання недійсним та скасування рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від 06.12.2004 року

«Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність ОСОБА_4, АДРЕСА_1», визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та скасування державної реєстрації земельної ділянки, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович