УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» (далі - ПАТ «Банк «Національні інвестиції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, у якому просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 16 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_7, в загальному розмірі 207 495 грн 89 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки яким забезпечено вказані кредитні зобов'язання ОСОБА_7 у відповідності до умов укладеного 17 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_7 договору іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

02 вересня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Банк «Національні інвестиції» передав ОСОБА_6 належне банку право вимоги до ОСОБА_7 за кредитним договором від 16 березня 2015 року.

08 вересня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Банк «Національні інвестиції» передав ОСОБА_6 належне банку право вимоги до ОСОБА_7 за іпотечним договором від 17 березня 2015 року.

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, поданою в порядку ст. 37 ЦПК України щодо процесуального правонаступництва та, керуючись ст. ст. 27, 31 ЦПК України, остання змінила позовні вимоги та просила суд звернути стягнення на спірний предмет іпотеки шляхом його продажу ОСОБА_6 із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною сторонами за домовленістю в сумі 1 577 000 (п. 1.3.1.3 Договору іпотеки, п. 1.5 Договору іпотеки, з урахуванням п. 1.3 договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки) з наданням ОСОБА_6 всіх повноважень продавця предмету іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, необхідних для продажу предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 207 495 грн 89 коп., з яких: сума непогашеної кредитної заборгованості - 200 тис. грн; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 550 грн 68 коп.; пеня за прострочення повернення суми кредиту - 3 945 грн 21 коп. (а. с. 63, т. 1).

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року замінено позивача ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на ОСОБА_6

З протоколу судового засідання суду першої інстанції від 18 листопада 2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_8 позовні вимоги визнав у повному обсязі (а. с. 67, т. 1, п. 38).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 17 березня 2015 року та договору № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету іпотеки ОСОБА_6 із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною сторонами за домовленістю в сумі 1 577 000 (п. 1.3. Договору-1) з наданням банку всіх повноважень продавця предмету іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, необхідних для продажу предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 207 495 грн 89 коп., з яких: сума непогашеної кредитної заборгованості - 200 тис. грн; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 550 грн 68 коп.; пеня за прострочення повернення суми кредиту - 3 945 грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 2 074 грн 95 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 100 тис. грн на строк з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року включно, зі сплатою 24 % річних.

Додатковими угодами № 1 від 27 березня 2015 року, № 2 від 04 червня 2015 року до кредитного договору сторонами встановлювався (змінювався) ліміт кредитування.

04 червня 2015 року банк видав позичальнику кошти в розмірі 200 тис. грн, які позичальник зобов'язався повернути до 18 червня 2015 року, згідно графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією.

Відповідач належним чином не виконав зобов'язання щодо повернення коштів у передбачений договором термін, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 01 липня 2015 року складає: 3 550 грн 68 коп. -заборгованість за відсотками; пеня за період з 19 червня 2015 року по 01 липня 2015 року - 3 945 грн. 21 коп.; 200 тис. грн - сума непогашеної кредитної заборгованості.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 17 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки. За умовами договору іпотеки ОСОБА_7 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме:

- спірну чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2014 року (предмет іпотеки № 1), предмет іпотеки № 1 оцінено сторонами за їх домовленістю в розмірі 1 577 000 грн;

- двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року (предмет іпотеки № 2).

04 червня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_7 укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, за умовами якого з іпотеки виключено зазначену вище двокімнатну квартиру № 11 (предмет іпотеки № 2).

02 вересня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передав новому кредитору - ОСОБА_6 належне первісному кредитору право вимоги повернення фактично отриманих коштів за кредитним договором від 16 березня 2015 року, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції», ОСОБА_7 Відповідно до п. 1.2.1 договору про відступлення права вимоги, сума заборгованості за тілом кредиту на день укладення цього договору складає 200 тис. грн.

08 вересня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення прав за договором іпотеки від 17 березня 2015 року. Предметом іпотеки за цим договором є спірна чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позичальника ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором дає правонаступникові кредитора та іпотекодержателю - ОСОБА_6 право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений умовами договору.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погодилася, встановила, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 20 червня 2005 року між ОСОБА_9, від імені якої діяла ОСОБА_10, та ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_11 придбала у власність спірну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року позов ОСОБА_13 до ОСОБА_14 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114,40 кв. м., жилою площею 86,50 кв. м та передано її ОСОБА_11 У цій справі ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року вжиті заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачеві ОСОБА_14 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна, квартири АДРЕСА_1 (а. с. 95-99, т. 1) Постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 01 серпня 2014 року, на виконання ухвали суду про забезпечення позову, заборонено ОСОБА_14 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна, квартири АДРЕСА_1 (а. с. 101, т. 1).

Крім того, 19 червня 2014 року внесено до ЄРДР заяву ОСОБА_11 про факт заволодіння невстановленою особою квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 97, т. 2).

Отже, з червня 2014 року спірна квартира № 14 знаходилася у спорі, з кінця липня 2014 року перебувала під арештом, арешт з квартири не знятий.

Крім того, 16 червня 2015 року ОСОБА_11 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про витребування з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно та визнання недійсним договору іпотеки від 17 березня 2015 року (а. с. 85-92, т. 2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 26 червня 2015 року відкрито провадження у справ за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» (а. с. 93, т. 2). 08 липня 2015 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_7, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» вчиняти будь-які дії з розпорядженням нерухомого майна (а. с. 94, т. 2).

ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив те, що з червня 2015 року йому було відомо про існування спору щодо спірної квартири.

Встановивши такі обставини, апеляційний суд дійшов висновків, що майно, яке перебуває під арештом, не може бути предметом іпотеки, і висновок суду першої інстанції про звернення стягнення на такий предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, є передчасним.

Повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При застосуванні правил ЦПК про зупинення провадження у справі необхідно мати на увазі, що у випадках, передбачених ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі при наявності підстав, визначених ст. 202 ЦПК України, питання про зупинення провадження у справі вирішується судом у залежності від конкретних обставин справи. Перелік підстав для зупинення провадження у справі, наведений в статтях 201, 202 ЦПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Предметом спору у справі, що переглядається, є звернення стягнення на предмет іпотеки і правильність вирішення даного спору залежить від чинності самого договору іпотеки. Однак встановивши, що такий договір оспорюється у судовому порядку та з'ясувавши пов'язаність цих справ і відсутність судового рішення відносно договору іпотеки, всупереч положенням п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, судами не було вирішено питання щодо зупинення провадження у справі та не зазначено чим обумовлюється можливість розгляду даного спору про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, при наявності рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року, предметом спору якого є квартира за АДРЕСА_1, яка предметом іпотеки у даній справі, і сторонами спору у цій справі є інші особи, суд першої інстанції не з'ясував повне коло осіб, які мають брати участь у розгляді даної справи, з урахуванням того, що для вірного вирішення даного судового спору необхідно вирішити питання про залучення ОСОБА_11та ОСОБА_14 до участі у справі та встановити чи може судове рішення вплинути на права і обов'язки даних осіб.

Слід зауважити, що оскаржуване рішення апеляційного суду не містить посилань на норми матеріального права на підставі яких апеляційним судом вирішено спір, що свідчить про невідповідність оскаржуваного у касаційному порядку рішення апеляційного суду вимогам п. 3 ч. 1 ст. 316, 213, 214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Таким чином висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними, і оскільки судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин справи, а суд апеляційної інстанції вказаних порушень не виправив, судові рішення у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку з наведеним та, керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська