Провадження №2/761/744/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий альянс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, застосування двосторонньої реституції та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила визнати недійсним договір № 003119 від 15.02.2006 р., укладений між нею та ТОВ «Житловий Альянс» разом із додатками; повернути сторони у попереднє становище. Стягнути з ТОВ «Житловий Альянс» на користь ОСОБА_1 110 284,36 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що протягом трьох років виконувала взяті на себе зообов»язання , але так і не змогла отримати послуги з придбання товару. Відповідачем не були здійснені ані оплата товару, ані надано відповідну суму в позику на його придбання. Укладаючи договір та додатки до нього позивач розраховувала отримати право на купівлю товару - об»єкту нерухомості вартістю 200 000,00 грн. Зі змісту договору, укладеного з відповідачем видно, що ТОВ «Житловий Альянс» без залучення власних коштів від будь - якої діяльності формує групи учасників, за рахунок коштів яких визначає право учасника на отримання необхідної йому суми (компенсації) на придбання товару , при цьому не здійснюючи його продаж, не надає будь - яких інших послуг. Діяльність Товариства пов»язана з утворенням пірамідальної схеми, коли споживач, як сторона договору, сплачує за можливість отримати компенсацію, яка надається Товариством у вигляді грошових коштів, отриманих за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання самим товариством товару (продукції, послуг). Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» така діяльність заборонена. Сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на його купівлю, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснюється передача права на купівлю товару одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить в оману споживача. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у справі № 6-22цс-13. Зважаючи на вищенаведене є підстави для визнання недійсним договору відповідно до ст. 203 ЦК України та повернення грошових коштів позивачу, сплачених за умовами договору у розмірі 110 284,36 грн. Також діями відповідача позивачу спричинено і моральну шкоду, яка полягає у наступному. Розраховуючи на обіцянки відповідача позивач не тільки не отримав кошти, а ще й був позбавлений власних коштів, які в разі їх вкладення до банку дали б давно можливість отримати власне житло. Внаслідок численних хвилювань у позивача стався нервовий зрів , що стало причиною звернення до лікаря та проходження лікування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що позивач виконувала умови договору протягом тривалого часу. При укладанні оспорюваного договору погодилась з усіма його умовами. Звертаючись до суду в травні 2015 року з позовом про визнання недійсною угоди, яка укладена у 2006 р. позивачем порушено встановлені законом строки позовної давності встановлені положеннями ст. 257 ЦК України. Крім того, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не було порушено під час укладання договору, оскільки відповідач здійснює чесну підприємницьку діяльність без створення так званих «пірамідальних схем», що підтверджується визнанням Держфінпослуг вил діяльності ТОВ «Житловий Альянс» як адміністрування придбання у групах. Діяльність ТОВ «Житловий Альянс» підпадає під дію положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та на момент виникнення спірних правовідносин не потребувала отримання ліцензування. Крім того ТОВ «Житловий альянс» не створює нові групи учасників, не укладає нові договори.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Встановлено, що 15.02.2006 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс» було укладено договір № 003119 з відповідними додатками.

Предметом договору, і це не заперечується сторонами, є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання товару вартістю 200 000,00 грн., зазначеного у додатку № 1 до договору через систему «Альянс», що її організовано відповідачем.

Позивач взяв на себе зобов»язання, як учасник системи, одноразово здійснити реєстраційний платіж, визначений додатком № 1, та адміністративний платіж, який визначається додатком № 2 до договору, для отримання товару підписати додаток № 3, а також щомісячно сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати.

В свою чергу за умовами договору відповідач взяв на себе зобов»язання формувати групу учасників системи та відповідно до договору здійснювати розподіл фонду групи або надати позику на користь інших учасників системи.

Встановлено і не оспорюється сторонами, позивачем сплачено на виконання умов договору суму у розмірі 110 284,36 грн. за період з 2006 р. по 2009 рік.

Представник позивача зазначає, що діяльність ТОВ «Житловий Альянс» підпадає під визначення «пірамідальна схема» і підприємницька діяльність відповідача є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману, що прямо заборонено ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому укладений між сторонами договір має бути визнано недійсним із застосування наслідків встановлених 216 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

В розумінні положень вищенаведених норм матеріального права поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Згідно зі ст. 2 договору ТОВ «Житловий Альянс» гарантувало ОСОБА_1 надання послуг спрямованих на придбання товару за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають з даного договору.

Крім того, судом береться до уваги твердження представника відповідача стосовно того, що ТОВ «Житловий Альянс» надає послуги з адміністрування придбання у групах, що в свою чергу передбачає, зокрема, залучення грошових коштів від фізичних осіб, їх об»єднання та використання для придбання товарів цими особами.

Такі послуги, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є одним із видів фінансових послуг та на момент укладання договору у 2006 року отримання ліцензії на їх здійснення - надання послуг з адміністративного фінансуавання активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

Надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об'єднання їхніх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, що обумовлені в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), яка передбачена статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не нечесною підприємницькою практикою в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком якої є визнання угоди недійсною.

Таку позицію виклав Верховний Суд України у своїй постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-98цс14, яка є обов»язковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

За таких обставин підстави для визнання договору, укладеного 15.02.2006 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Житловий Альянс» недійсним відсутні.

Зважаючи на вищенаведене відсутні і підстави для застосування реституції, передбаченої положеннями ст. 216 ЦК України, стягнення моральної шкоди відповідно до приписів ст. 23 ЦК України.

Також слід зазначити, що відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що права позивача не були порушені, а тому не вважає за необхідне застосовувати передбачені ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності встановленої для звернення до суду за захистом своїх прав.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.203,215,509, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: