Справа № 209/2376/16-ц
Провадження № 2/209/1245/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Кам'янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 57,8 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, провулок Саксаганського, будинок № 24.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить власного підпису позивача або його представника.

Крім того, згідно п.5, 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.1, 5 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Окрім того, в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" надано відповідні розяснення для правильного й однакового застосування положень ст.376 ЦК України. Так, в п.п. 4, 9 зазначено, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Також, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, позивачем не зазначено доказів на підтвердження кожної обставини, зокрема не наведено: виклад обставин щодо правового режиму земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок; ким отримано дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; чи звертався позивач до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Позивачем не додано до матеріалів позову актів введення житлового будинку в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст.119 - 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок.

Повідомити ОСОБА_2 про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом 2 (двох) днів з дати отримання ухвали суду.

Розяснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Решетник