АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/4421/15-ц Головуючий в І інстанції: Зубов О.С.
Провадження №22-ц/791/2400/2016 Доповідач: Вербицька Л.І.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВербицької Л.І.,
суддів:Колісниченка А.Г.,
Радченка С.В.,
секретар Сікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в квітні 2014 року ОСОБА_8 позичила у нього грошові кошти у розмірі 25 000,00 доларів США на придбання транспортного засобу для здійснення нею підприємницької діяльності, про що було складено відповідну розписку. На зазначені кошти відповідач придбала автомобіль VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2010 року випуску, про що його повідомила. Оскільки до визначеного в розписці терміну - 01 жовтня 2014 року відповідач кошти не повернула, посилаючись на їх відсутність, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_8 на свою користь борг в сумі 587 750,00 грн., що є еквівалентом 25 000,00 доларів США.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 12 травня 2015 року до участі у справі залучено ОСОБА_6 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 547 750,00 грн. заборгованості за договором позики, а також 3 775,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні обставин справи, неправильною оцінкою доказів просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, зобов'язання за яким відповідачем не виконані, а тому позов про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованим і з відповідача підлягає стягненню сума боргу в іноземній валюті, розмір якої визначено в гривневому еквіваленті за курсом валюти на день постановлення рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, з наявної в матеріалах справи розписки від 30 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_8 отримала в борг від позивача 25 000,00 доларів США на придбання транспортного засобу (вантажного мікроавтобусу) VOLKSWAGEN TRANSPORTER не раніше ніж 2010 року випуску для перевезення продукції ФОП ОСОБА_9, які зобов'язалася повернути в строк до 01 жовтня 2014 року (а.с.6).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_8 не заперечувала проти того, що нею зобов'язання по поверненню коштів за договором позики не виконані, у зв'язку з відсутністю у неї зазначених коштів, а транспортний засіб, який було придбано на отриманні у позивача кошти, зареєстрований на її чоловіка - ОСОБА_6, з яким вона припинила шлюбні відносини (а.с.9-12).

Суд першої інстанції, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази та норми матеріального права дійшов вірного висновку, що предметом договору позики були грошові кошти, а саме 25 000,00 доларів США. Порушень щодо форми договору судом не встановлено. Боргова розписка, оригінал якої надав суду апеляційної інстанції позивач, має обов'язкові реквізити боргового документа: власноручний підпис боржника і факультативні: дату, строк повернення, що підтверджує факт отримання боржником грошей у зазначеній валюті, а також точно визначений строк їх повернення.

Посилання апелянта на те, що з ухваленням даного рішення можливе порушення його права як подружжя при поділі майна з відповідачкою колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, апелянт не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову. Апелянт не спростував в апеляційній скарзі факт отримання грошей у вказаній в розписці, що є предметом спору даної справи. Обов'язок позичальника повернути позику передбачений ст. 1049 ЦК України, відповідно до частини першої якої, позичальник зобов'язаний повернути позику, а правовідносини між подружжям щодо поділу спільного майна не є предметом розгляду даної справи та не впливає на вирішення спору щодо боргових зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.І.Вербицька

Судді: А.Г.Колісниченко

С.В.Радченко