У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_5 про відшкодування витрат пов'язаних із здійсненням виплати, за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ, страхове бюро) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_5 на його користь 10 883,59 грн у якості компенсації понесених витрат.

Позов мотивовано тим, що відповідно до пункту 40.1 статті 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами зареєстрованих в Україні транспортних засобів, якщо такі власника та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ. Оскільки пред'явлений відповідачем страховий сертифікат «Зелена картка» має ознаки підробки, то відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані особою, який використовував за кордоном цей сертифікат, тобто відповідачем по справі.

Оскільки МТСБУ 12 лютого 2014 року здійснило виплату СК «Согласие» у розмірі 915,46 євро, що станом на момент здійснення виплат, з урахуванням комісійних витрат, становить 10883,59 грн, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення даної суми з відповідача.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що страховий сертифікат «Зелена картка» UA 045/8880136 має ознаки підробки, а тому позовні вимоги підлягають відхиленню у зв'язку з їх недоведеністю. Відомості, викладені в листі ТОВ «Бланк-Прес» № 41 від 2 вересня 2015 року, не можуть свідчити про факт підробки сертифікату «Зелена картка», оскільки дані обставини можуть бути встановлені при проведенні експертного дослідження та складання відповідного висновку.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 18 серпня 2013 року на території Російської Федерації сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_5, що підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення від 16серпня 2013 року (а.с.8).

Автомобіль «Volkswagen», д.н. НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_5 був застрахований згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» серія UA 045 №8880136.

Договір страхування укладений власником транспортного засобу «Volkswagen», д.н. НОМЕР_2 зі страховою компанією «Ютіко» 14 травня 2013 року на строк дії до 13 листопада 2013 року.

Страховий випадок настав 16 серпня 2013 року, тобто під час дії договору страхування.

Відповідно до договору страхування «Зелена картка» серія UA 045 № 8880136 страхувальником 14 травня 2013 року сплачено страховику страховий платіж в сумі 647 грн.

На виконання вимоги російської страхової компанії «Согласие» від 30 грудня 2013 року (а.с. 16) та відповідно до Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», 10 лютого 2014 року МТСБУ здійснило виплату у розмірі 915,46 євро вищевказаній страховій компанії. Факт здійснення виплати підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті № 1939 від 10 лютого 2014 року.

Розмір витрат МТСБУ з урахування витрат на купівлю іноземної валюти складає 10 883,59 грн.

Відповідно до пункту 40.1 статті 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами зареєстрованих в України транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.

Згідно з пунктом 40.2 статті 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» було здійснене відшкодування шкоди за власника та/або користувача зареєстрованого в України транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат «Зелена картка»та спричинив дорожньо-транспортну пригоду відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 179 ЦПК Українипредметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За умов суперечливості чи недостатності доказів для правильного вирішення спору та прийняття мотивованого рішення не обговорено питання щодо призначення відповідної судової експертизи, не роз'яснено особам, які беруть участь у справі обов'язки щодо доказування і подання доказів, наслідки не призначення відповідної експертизи, а також положення щодо належності та допустимості доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову страхової компанії суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт підробки страхового сертифікату та необхідність встановлення цього факту при проведенні експертного дослідження та складання відповідного висновку.

При цьому, судами не було враховано, що висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами для встановлення відповідного факту, зокрема щодо підробки страхового сертифікату.

В обґрунтування заявлених позовних вимог та на підтвердження того факту, що договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності UA 045/8880136 щодо забезпечення транспортного засобу марки «Volkswagen» з реєстраційним номером НОМЕР_2 взагалі ніколи не укладався позивач посилався на те, що факт укладення вказаного договору з відповідачем заперечується самим страховиком ПрАТ «УПСК», МТСБУ, що здійснює контроль за обігом бланків страхових сертифікатів «Зелена картка» згідно Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за міжнародними договорами «Зелена картка», а також ТОВ «Бланк-Прес» - яке є єдиним підприємством, що могло на законних підставах виготовити сертифікат «Зелена картка» за №: UA 045/8880136, та вказувало на те, що такого бланку не виготовляло.

Позивач вказував на те, що згідно інформації, наявної у єдиній централізованій базі даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ЦБД) страховий сертифікат за №: UA 045/8880136, що належить страховику ПрАТ «УПСК» взагалі не видавався. Відповідно до ЦБД, сертифікат «Зелена картка» за № 8880136 існує лише з кодом 015, а саме №: UA 015/8880136, однак такий сертифікат відноситься до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і згідно інформації, яку надало ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сертифікат «Зелена картка» № UA 015/8880136 рахується як невикористаний, чистий.

Вказаних обставин судами не перевірено, не надано належної оцінки доказам, на які посилався позивач на підтвердження цих обставин та доказів якими б відповідач їх спростовував. Не перевірено обставин та доказів щодо внесення ОСОБА_5 страхового платежу за цим страховим сертифікатом.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.C. Висоцька
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська