Справа № 2/359/659/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року Бориспільський міськрайонний суду Київської області у складі:

головуючої судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому заявила вимоги про визнання права спільної сумісної власності на грошові кошти, що були розміщені відповідачем ОСОБА_2 на депозитних рахунках відкритих у банківських установах всього на суму 382800 грн. та стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні, що складає 191400 грн., а також стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частку грошових коштів використаних на придбання гаража № 338 в гаражному кооперативі «Схід» у розмірі 11853,50 грн.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_3 позовну заяву підтримала та пояснила суду, під час спільного шлюбу позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 останній відкрив в банківській установі на власне імя депозитний рахунок, на який поклав кошти в сумі 382800 грн., які пізніше використав не в інтересах сімї та без погодження з позивачкою ОСОБА_1 Тому представник позивача вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку у спільному майні, що складає половину від розміщеної на депозитному рахунку суми, що становить 191400 грн., а також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію у розмірі 11853,50 грн. за 1/2 частку грошових коштів використаних відповідачем ОСОБА_2 на придбання гаража № 338 в гаражному кооперативі «Схід», який відповідач придбав через декілька днів після розірвання шлюбу з позивачем за розміщені на депозитному рахунку кошти.

Представник позивача стверджує, що кошти в сумі 382800 грн. є коштами, які позивачу та відповідачу подарували на весілля. Доказів на підтвердження походження коштів представник позивачки не надала та пояснила, що окрім позиції позивачки інших доказів походження коштів немає. Представник позивача пояснила, що незважаючи на те, що кошти, за які відповідач придбав гараж, були в складі тих коштів, які розміщувалися на депозитному рахунку і на половину з яких претендує позивачка, з відповідача однак слід стягнути половину сплачених за гараж коштів.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що кошти в сумі 382800 грн. є особистою власністю відповідача ОСОБА_2 та власністю батька відповідача ОСОБА_5 Вказані кошти були отримані внаслідок продажу квартири в м. Березань Київської області, в якій 2/3 частини належало відповідачу, а 1/3 частина належала батькові відповідача. Відповідач набув свою частину у квартирі на підставі акту приватизації та на підставі спадкуванні після смерті матері, при цьому набуття у власність частки у вказаній квартирі відповідачем відбулося до укладення шлюбу з позивачкою, тому, на думку представника відповідача, кошти, отримані відповідачем за належну йому частку в квартирі, є особистою власністю відповідача, позивачка не набула права спільної сумісної власності на це майно, а тому представник відповідача вважає, що у позові слід відмовити. Крім того, представник відповідача вважає, що заявивши вимогу про стягнення половини розміщених на депозитному рахунку коштів, а також заявивши вимогу про стягнення половини коштів, витрачених відповідачем на придбання гаражу, який було придбано за рахунок коштів, що лежали на депозитному рахунку, позивач намагається повторно стягнути одні і ті ж кошти. На підтвердження вказаної позиції представник послався на надані ним суду докази.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 уклали шлюб 05 листопада 2011 року, що підтверджується ОСОБА_6 про шлюб Серія 1-ОК № 121572, яке видано Виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 05.11.2011 року, актовий запис № 69. Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 03 лютого 2015 року, що підтверджується ОСОБА_6 про розірвання шлюбу Серія 1-ОК № 100017, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 11.

Родинні відносини відповідача з його мамою ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_5 підтверджуються ОСОБА_6 про народження VІ БК № 261833, яке видано 21.11.1987 року Сеньківською сільською радою Бориспільського району Київської області, актовий запис № 37.

13.05.1997 року Виконавчим комітетом ОСОБА_8 народних депутатів на підставі рішення виконкому міської ради № 92 від 28.06.1996 року ОСОБА_7 з сімєю у складі 3 чоловік, у тому числі і відповідача, було видано ордер № 1570 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 29,37 кв. м., яке складалося із двох ізольованих кімнат у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

18.10.2000 року на підставі розпорядження № 79/2000 від 18.10.2000 року Виконавчий комітет ОСОБА_8 міської ради народних депутатів видав ОСОБА_6 про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2, дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сімї ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

02.09.2009 року мама відповідача ОСОБА_7 померла, що підтверджується ОСОБА_6 про смерть ОСОБА_9 1-ОК № 168724, яке видано 09.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_8 міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 167.

15.02.2011 року державний нотаріус ОСОБА_8 міської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видала відповідачу ОСОБА_6 про право на спадщину за законом, спадкова справа № 22/2010, реєстровий № 269, за яким 1/3 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7, перейшла в порядку спадкування до відповідача. Зазначене підтверджується названим ОСОБА_6 про право на спадщину за законом, а також Витягом про державну реєстрацію прав № 29010182 від 15.02.2011 року, який видано Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації».

14 червня 2014 року приватний нотаріус ОСОБА_8 міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчив Договір купівлі-продажу квартири, реєстровий № 496, за яким батько відповідача ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_12 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Продаж квартири вчинено за 382 000 (триста вісімдесят дві тисячі) гривень. Оціночна вартість квартири станом на 11.06.2014 рік була визначена Товарною біржою «Універсальна» та становила 324 220 гривень. Оскільки при укладенні договору сторонами було невірно зазначено у договорі суму продажу, а саме було вказано 149 000 гривень, рішенням Березанського міського суду Київської області від 06.06.2016 року, справа № 356/883/16-ц, провадження № 2/356/108/16, договір купівлі-продажу квартири в частині зазначення ціни договору визнано недійсним. Цим же рішенням встановлено, що ціна договору купівлі-продажу квартири складає суму 382 000 гривень. Кошти від покупця в сумі 382 000 гривень були отримані відповідачем та його батьком напередодні нотаріального посвідчення договору, а саме 10 червня 2014 року, про що відповідач та його батько видали розписку покупцю ОСОБА_12 у присутності свідків, прізвища та підписи яких вказані у розписці.

11 червня 2014 року між відповідачем та ПАТ «Банк національний кредит» було укладено Договір № 437638-ДР-01 банківського вкладу «Стандартний» строком на 1 місяць (31 день) в національній валюті, на виконання якого Банк відкрив депозитний рахунок за № 9001, а відповідач вніс на цей рахунок грошові кошти в сумі 382 800 гривень. Факт внесення коштів на вказаний рахунок підтверджується Квитанцією № 2275702 від 11.06.2014 року. Крім договору банківського вкладу № 437638-ДР-01 «Стандартний» між відповідачем та банком 11 червня 2014 року було укладено Договір № 2620.4.098909.001 банківського вкладу, на виконання якого Банк відкрив відповідачеві поточний рахунок № 9001, на якому банком здійснюються операції в національній валюті та іноземній валюті та надаються послуги з розрахунково-касового обслуговування.

11 липня 2014 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Альтіс-траст» та ОСОБА_5 було укладено Договір № П-Д-Л-2/33 купівлі-продажу деривативу на поставку майнових прав на квартиру АДРЕСА_3. Цього ж дня, 11 липня 2014 року, з метою проведення попередньої оплати відповідачем було знято із депозитного рахунку кошти в сумі 26 000 гривень, що підтверджується Заявкою на видачу готівки № 531399 від 11.07.2014 року.

17 липня 2014 року між ТОВ «БМУ-53» та ОСОБА_5 було укладено Договір № Л-2/33 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3. 17 липня 2014 року було знято всі кошти з депозитного рахунку, які разом із нарахованими процентами склали суму 368 339, 06 гривень, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 532392 від 17.07.2014 року.

17 липня 2014 року ОСОБА_5 здійснив оплату ціни деривативу згідно з Договором № П-Д-Л-2/33 купівлі-продажу деривативу на поставку майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 в сумі 152 768, 80 гривень. Зазначене підтверджується Квитанцією № 17-3025161/С від 17.07.2014 року. Цього ж дня, 17 липня 2014 року, ОСОБА_5 здійснив оплату ціни майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 в сумі 172 572, 00 гривень. Зазначене підтверджується Квитанцією № 17-3025122/С від 17.07.2014 року.

Кошти, які залишилися після проведення вказаних розрахунків в сумі 47 000 гривень були вкладені відповідачем на депозитний рахунок № 9002, який йому було відкрито ПАТ «Банк національний кредит» на підставі нового Договору № 437638-ДР-02 банківського вкладу «Стандартний» строком на 3 (три) місяці (92 дні) в національній валюті (з капіталізацією процентів) від 17.07.2014 року. Копію цього Договору додано позивачкою до позовної заяви. Факт внесення вказаних коштів підтверджується Квитанцією № 2394585 від 17.07.2014 року.

12 лютого 2015 року, тобто після розірвання шлюбу з позивачкою, відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу гаража, за яким він придбав у власність гараж № 338 в гаражному кооперативі «Схід», що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Горького, 44. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_13, реєстровий № 348. Купівлю гаража здійснено відповідачем за кошти в сумі 23 707, 00 гривень. Для оплати гаража відповідач використав кошти, які знаходилися на депозитному рахунку, що відкритий на підставі Договору № 437638-ДР-02 банківського вкладу «Стандартний» від 17.07.2014 року. Зняття коштів з вказаного депозитного рахунку підтверджується інформацією, що надана банком на запит суду щодо руху коштів по рахунку, а також Заявою на видачу готівки № 564354 від 12 лютого 2015 року.

Залишок коштів в сумі 7 355, 85 грн., які залишилися після оплати за договором купівлі-продажу гаражу, відповідачем були розміщені на депозитному рахунку № 9003, який відповідачеві було відкрито ПАТ «Банк національний кредит» на підставі нового Договору № 437638-ДР-003 банківського вкладу «Стандартний» строком на 1 (один) місяць (31 день) в національній валюті від 12.02.2015 року. Вказані кошти після завершення дії договору були відповідачем зняті з рахунку та використані на власні потреби.

Згідно положень ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як роз?яснено у п.п. 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що станом на 15.02.2011 року відповідачеві на праві власності належала 2/3 частина, а батькові відповідача, відповідно, 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки належна відповідачеві частка була набута до укладення шлюбу з позивачкою, при цьому 1/3 частина квартири набута в порядку приватизації, а інша 1/3 в порядку спадкування, ці частки у вказаній квартирі були особистою власністю відповідача. Отже, кошти в сумі 382 000 гривень, які отримані відповідачем ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_5 внаслідок продажу належної їм квартири, є їх особистою власністю не зважаючи на те, що продаж квартири було вчинене під час шлюбу відповідача з позивачкою та отримані внаслідок продажу квартири кошти було розміщено на депозитному рахунку, що був відкритий на імя відповідача під час перебування останнього у шлюбі з позивачкою. Спірні кошти були набуті відповідачем та його батьком за рахунок продажу майна, що належало їм ще до укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем. Окрім цього, відповідач набув майно, що було ним пізніше продано, в порядку приватизації та порядку спадкування. За вказаних обстави є всі підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 не набула права спільної сумісної власності на вказані спірні кошти. Спірний гараж було придбано відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою та за кошти, які належать особисто йому та його батькові.

Виходячи з наведеного, керуючись та ст.ст. 57, 60 СК України, п.п. 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 8, 10, 11, 60, 62-64, 212-215, 360-7 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: