У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від

07 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від

09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 серпня 2006 року між ним та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», (далі - ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір № 0, за яким йому, як позичальнику було надано кредит в іноземній валюті у сумі 91400 доларів США під сплату 12% річних та комісії, у якому містяться суперечливі та дискримінаційні по відношенню до нього умови, а у змісті договору відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати порушеним його права як споживача фінансових послуг і визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваними рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, виходив із недоведеності й безпідставності позовних вимог.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від

06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15).

За таких обставин, суди вірно визначилися з характером правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності в їх перевірці.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від

07 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від

09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович