Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/6533/15-ц Головуючий у 1 інстанції Смолка І.О.
Номер провадження 22-ц/778/2545/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

Суддів: Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві позивач зазначав, що 24 червня 1989 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у справі ОСОБА_3 у міському відділі РАЦС м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 853.

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачкою.

Спільне життя з ОСОБА_3 не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сімї стало неможливим. Впродовж 10 років, з 2005 року шлюбні відносини фактично припинились. Спору про розподіл майна між сторонами немає. Сторони проживають у Сполучених Штатах Америки .

На підставі викладеного позивач просив суд розірвати шлюб з відповідачкою.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 27 серпня 2015 року на підставі ч.1 ст.111 ЦПК України визначена підсудність справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу Жовтневому районному суду м. Запоріжжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований 24 червня 1989 року у міському відділі РАЦС м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 853, розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду,виходячи із того,що на розгляді в Массачусетському сімейному суді Сполучених Штатів Америки розглядається цивільна справа між тими ж сторонами про розірвання шлюбу та поділ майна.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_3 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року. Шлюб зареєстровано у міському відділі РАЦС м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 853. (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Сторони є громадянами України,які проживають за межами України - у Сполучених Штатах Америки - у різних штатах, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків тривалий час - з 2005 року. Позивач фактично створив нову сімю.

Закон України «Про міжнародне приватне право» №2709-ІУ від 23.06.2005р.встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин,які хоча б через один із своїх елементів пов»язані з одним або кількома правопорядками,іншими,ніж український правопорядок.

Обставини у справі з іноземним елементом(ознакою,яка характеризує приватноправові відносини ,зокрема , якщо хоча б один учасник правовідносин є громадянином України,який проживає за межами України), встановлюються визначеними ст..57 ЦПК України засобами і регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах(Гаага, 1965р.) , Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних та торгових справах(Гаага ,1970р.) .

За положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право,що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом,визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону,інших законів,міжнародних договорів України.

Згідно з ст.63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом,яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

За положенням ч.1 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності- правом держави,у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання,за умови,що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого- правом,з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв»язок іншим чином.

За ч.1 ст.16 цього ж Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави,громадянином якої вона є.

Із матеріалів справи вбачається,що обидві особи з подружжя є громадянами України,тому питання щодо припинення шлюбу між сторонами у даній справі підлягає вирішенню за положеннями Сімейного Кодексу України судом України за визначеною ухвалою Верховного Суду України від 27 серпня 2015 року підсудністю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, і відповідно до вимог ст. ст. 110, 112 СК України дійшов висновку, що сторони не підтримують шлюбні відносини тривалий час та розірвав шлюб між сторонами.

Судова колегія вважає висновки суду такими, що відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

За вимогами ст. 112 СК України, відповідно до якої суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, мають складні взаємовідносини, проживають окремо суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо та задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що шлюбні відносини між сторонами не припинені до теперішнього часу є недоведеними і суперечливими, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цих обставин , а з пояснень представника відповідачки у засіданні апеляційного суду вбачається те,що на час звернення позивача з позовом про розірвання шлюбу в Україні,ОСОБА_5 вже звернулась до суду США з аналогічним позовом у зв»язку із припиненням шлюбних відносин.

Разом із тим посилання відповідачки на те, що в Массачусетському сімейному суді розглядається справа про розірвання шлюбу між цими ж сторонами , про поділ спільного майна подружжя та призначення аліментів на утримання дітей,що перешкоджає розгляду даної справи, не можуть бути взятими судом до уваги, оскільки не підтверджені належними і допустимим доказами.

Згідно до вимог п.4)ч1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду,якщо спір між тими самими сторонами,про той самий предмет і з тих саме підстав розглядається в іншому суді.

Згідно з ч.2 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи,що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації ,якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

На підтвердження знаходження на розгляді у іншому суді справи про розірвання шлюбу між сторонами у даній справі представником відповідачки надані : ксерокопія Публічного витягу з судового реєстру справ Норфолкського суду США в справах спадщини та сім»ї(справа NO15D0819DR про розлучення,дата початку 02.06.2015р.), ксерокопія письмової інформації Норфолкського відділу суду в справах спадщини та сім»ї про те,що в матеріалах суду є справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 від 02.06.2015р,а також ксерокопії інших документів,які містять в собі лише засвідченість справжності підпису перекладача приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8,проте надані докази не можуть вважатись належними та допустимими, суперечать вимогам ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право»,оскільки не легалізовані , тобто не засвідченні консульськими посадовими особами і не мають проставлення апостіля ,тому посилання відповідачки на ці докази і обставини судова колегія не бере до уваги і вважає,що підстави для залишення заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу без розгляду відсутні.

Інші доводи є також неспроможними і спростовуються вимогами закону і набутими доказами.

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: