АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1437/К/16 суддя Попов В.В.
Категорія - 48 (ІV ) доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Михайлів Л.В.,

із секретарем: Маслова К.В.

за участі : відповідача -ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2 та її представника Чепурно ва ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 20 серпня 2004 року по 08 червня 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу ними спільно придбано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ» 11113, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки «FAW» CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2, які вони не можуть розділити в добровільному порядку.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Подбєльського, 31/49, автомобіль марки «ВАЗ 11113», р/н НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_3, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1, розділити зазначене майно, виділивши їй та ОСОБА_1, кожному окремо, по 1/2 його частці, визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного майна, а ОСОБА_1 залишити у приватній власності другу 1/2 частку цього майна, позаяк зазначене майно було набуте нею та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати.

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив суд: визнати автомобіль НОМЕР_4, його особистою приватною власністю, визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Подбєльського, 31/49, його та ОСОБА_2 спільним сумісним майном та визнати частку у цьому майні відповідно до розміру внеску його особистою приватною власністю, оскільки ця квартира була придбана ним після продажу належної йому іншої квартири, визнати автомобіль марки «ВАЗ 11113», р/н НОМЕР_1 та речі домашнього вжитку на загальну суму 29658 грн., спільним майном, стягнути з відповідача різницю вартості виділених в натурі речей в розмірі 4532 грн. 50 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Подбєльського, 31/49, автомобіль марки «ВАЗ 11113», р/н НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_4, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Подбєльського, 31/49, на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ 11113», р/н НОМЕР_1 та на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 689 грн. 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку зазначеної квартири та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано 74/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.) особистою приватною власністю ОСОБА_1 Визнано 26/100 частин даної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 13/100 частин квартири, за ОСОБА_1 87/100 частин квартири. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року в частині вирішення первісного позову про поділ квартири АДРЕСА_2 та зустрічного позову про визнання цієї квартири особистою приватною власністю скасовано, справу передано в цій частині на новий апеляційній розгляд.

Справа судом апеляційної інстанції при даному розгляді переглядається лише в скасованій частині вимог.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 та задоволення його зустрічного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права та розглянуто справу за його відсутністю, що позбавило його можливості заявити клопотання про зупинення провадження у справі. Судом не враховано, що спірну квартиру було придбано коли сторони разом не проживали, вирішувалось в судовому порядку питання про розірвання шлюбу. А також, суд не взяв до уваги, що ним було сплачено борги за комунальні послуги, які існували до часу придбання квартири у розмірі 20236 грн.

Заслухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2004 року, розірваному за рішенням суду 08 червня 2012 року (т. 1 а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку Олександру, ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.6).

29 грудня 2011 року згідно договору купівлі продажу ОСОБА_1 придбана квартира, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Подбєльського, 31/49 та зареєстрована на його імя (т. 1 а.с.8, 9,11).

На підставі Свідоцтва про право власності від 26 грудня 1995 року, виданого згідно розпорядження органу приватизації шахти «Батьківщина» ВО Кривбасруда від 19 грудня 1995 року №588, ОСОБА_1 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_3, (т. 1 а.с. 74, 75).

19 квітня 2005 року ОСОБА_1 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 14 388 грн. (т. 1 а.с. 77).

Цього ж дня, 19 квітня 2005 року придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за 19 448 грн. (т. 1 а.с. 79).

29 грудня 2011 року ОСОБА_1 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, 74/100 частин у якій є його особистою приватною власністю, за 63 524 грн. (т. 1 а.с. 86).

Цього ж дня була придбана спірна трьохкімнатна квартира АДРЕСА_5 за 46 243 грн., яку сторони просять суд розподілити, як спільне майно. (т. 1 а.с. 84-85).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмовляючи ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки придбане за час шлюбу, тому визнав право власності на спірну квартиру за кожним в рівних частках по ?.

Однак, повністю погодитися з такими висновками колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі рішення цим вимогам законності та обґрунтованості у повній мірі не відповідає.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до розяснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України) «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1988 року № 16 (зі змінами і доповненнями), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Крім того, згідно п. 24 цієї Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, доведенню в судовому порядку підлягає факт наявності майна на час припинення спільного ведення господарства або на час розгляду справи.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України на сторону покладається обовязок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_4 кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача , що квартира фактично придбана ним особисто за особисті кошти у період спільного не проживання подружжя, оскільки кошти від продажу двокімнатної квартири, в якій 26% її вартості було спільне майно подружжя було використано для придбання спірної квартири у період шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині не врахування судом його особистого внеску на придбання у шлюбі спірної квартири АДРЕСА_4, за його особисті кошти , що становили 74% від загальної вартості придбаної квартири.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Факт отримання свідоцтва про право власності на спірне майно у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог закону та висновків Верховного Суду України не врахував на визначив частки рівними, без урахування викладених в матеріалах справи фактів.

З урахуванням матеріалів справи, належності ОСОБА_1 на праві приватної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_3, яка була реалізована 19 квітня 2005 року за 14 388 грн. Та придбано сторонами у шлюбі цього ж дня 19 квітня 2005 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за 19 448 грн., тобто особиста частка відповідача ОСОБА_1 у даній квартирі виходячи з грошового еквіваленту вкладу коштів складала 74 % , залишок 26% - є спільним сумісним майном подружжя.

В подальшому 29 грудня 2011 року ОСОБА_1 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, 74/100 частин у якій є його особистою приватною власністю, за 63 524 грн., цього ж дня 29 грудня 2011 року придбана спірна трьохкімнатна квартира АДРЕСА_5 за 46 243 грн., яку сторони просять суд розподілити, як спільне майно.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що судом не враховано, що трикімнатна квартира була придбана із боргом за комунальні послуги у розмірі 20000 грн., а також в занедбаному становище, різниця вартості від продажу квартири було витрачено на проведення ремонтних робіт по улаштуванню придбаного житла.

Дані посилання підтверджуються матеріалами справи, згідно Довідки Криворізької обєднаної міської довідково інформаційної служби №130/ХХ станом на 01.01.2012 року заборгованість по оплаті за комунальні послуги у квартирі № 49 , розташованої в буд.№ 31 по вул. Подбєльського в м. Кривому Розі становить 20314,73 грн. ( том 1 а.с.92).

Згідно відомостей Криворізької обєднаної міської довідково інформаційної служби № 48/VІІ станом на 01.05.2013 року заборгованість по зазначеній квартирі залишилась 8522,19 грн. ( а.с.92 том 1 на звороті).

Крім того, згідно розрахункових чеків та накладних у період грудень 2011р січень 2012 р., було придбано будівельних матеріалів, сантехнічних виробів та інші матеріали для ремонту квартири у загальному розмірі 12065,46 грн ( а.с. 93 100 том 1).

Також, улаштування спірної квартири та проведення в ній ремонтних робіт після її придбання підтверджується проведеним висновком вартості спірної квартири №49, вартість якої станом на липень 2014 року складає 56871 грн.( без урахування НДС) ( а.с.169-193 т. 1).

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що від продажу двокімнатної квартири, відсоткове співвідношення вартості в якій складало 74 % - особистої власності ОСОБА_1 та 26 % - спільної сумісної власності від продажу якої було придбану спірну трикімнатну квартиру номінальна вартість якої хоча й було меншою від реалізованою, а саме 46 243 грн.

Проте судом не враховано, що придбання квартири в занедбаному стані та із борговими зобовязаннями за комунальні послуги у значному розмірі та проведений в найкоротшій термін ремонтні роботи на суму 8522,19 грн., що документально підтверджено дають підстави дійти висновку, що фактично вартість придбаної квартири разом із здійсненим улаштуванням становила 46243 грн. + 8522 грн. + 11714 грн. ( розмір погашеної комунальної заборгованості), становить 66479 грн., що еквівалентно розміру отриманих коштів від продажу двокімнатної квартири - 63 524 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відсоткове співвідношення між власниками квартири у придбаній квартирі зберіглося , з урахуванням проведених витрат по улаштуванню майна, та становить 74% - собиста власність ОСОБА_1, 26% - спільна сумісна власність подружжя, частки в якій є рівними по 13% за кожним.

Оскільки, 26/100 частин квартири АДРЕСА_4 придбано за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, то, відповідно до ст. 60 СК України, це майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям у рівних частках.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів, приходить до висвновку , що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_1, у звязку з неповним зясуванням судом першої інстанції обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про визнання 74/100 частин квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1, а 26/100 частин цієї квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які підлягають поділу між сторонами у рівних частинах, тобто по 13/100 частин кожному, а всього: ОСОБА_1 - 87/100 частин, ОСОБА_2 - 13/100 частин.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 3, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з визначенням частки у цьому майні, відповідно до розміру внеску, особистою приватною власністю ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 74/100 частини квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 87/100 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

ОСОБА_5