У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 році ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість в розмірі 38 617 грн, з яких 26 795 грн 37 коп., що еквівалентно 1 000 євро - сума позики, 10 677 грн 95 коп. - проценти від суми позики, 680 грн - оплата за навчання в автошколі, 463 грн 76 коп. - інфляційні втрати.

Позов мотивовано тим, що з 1997 року по 2006 рік він проживав разом із дружиною ОСОБА_4 та її дітьми: сином ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_5

Зазначав, що в серпні 2005 року він сплатив 680 грн за відвідування ОСОБА_3 курсів водіїв в автошколі м. Івано-Франківська, які останній зобов'язувався йому повернути.

Також в жовтні 2005 року між ним та відповідачем був укладений усний договір позики, відповідно до якого він дав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 000 євро, які останній також зобов'язувався йому повернути, проте термін повернення коштів не був обумовлений певною датою.

Посилаючись на те, що станом на дату звернення із указаним позовом відповідач грошові кошти не повернув, просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року, у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріально права чи допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова