Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/1030/16-ц
Провадження №2/503/523/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01.11.2016 року м. Кодима Одеської області
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Сопільняка О.М.
при секретарі Вдовиченко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого ними у шлюбі.
В позовній заяві позивач вказала, що з 30 листопада 1982 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2
На протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.
За час перебування у шлюбі разом з відповідачем збудували житловий будинок №19, розташований в м.Кодима по вул.Франца Карпінського Одеської області, який оформили на відповідача.
Після припинення шлюбних відносин добровільно поділити вказаний будинок не можуть, тому просила поділити спірний будинок між нею та відповідачем в ідеальних частках, виділивши кожному з них по 1/2 його частині, без визначення присуджених часток в натурі.
В судове засідання позивач не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. Свій позов підтримала та просила його задовольнити.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим клопотання позивача задовольнити та розглянути справу без її участі.
З урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки до суду відповідача не надано, враховуючи необхідність дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд вважає можливим розглянути вказану справу за сторін, ухваливши в ній відповідно до ст.224-226 ЦПК України заочне рішення.
Окрім цього, у звязку з неявкою в судове засідання сторін у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.
За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 30 листопада 1982 року перебувають у шлюбі.
За час перебування у шлюбі сторони спільно збудували житловий будинок №19, розташований в м.Кодима по вул.Франца Карпінського (колишня Щорса) Одеської області.
Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14481275 від 08 травня 2007 року зазначений будинок належить відповідачу ОСОБА_2
Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.
До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сім»ю України.
У звязку з цим, з огляду на час набуття сторонами права власності на спірне нерухоме майно (18 жовтня 1983 року) для вирішення спору щодо поділу спірного будинку суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сім»ю України, який втратив чинність, але був чинним на момент виникнення спірних правових відносин.
Статтею статтею 22 КпШС України (як і статтею 60 СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Таке ж положення міститься і в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до розяснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Сторони погодили, що спірне нерухоме майно житловий будинок №19, розташований в м.Кодима по вул.Франца Карпінського Одеської області є їхнім спільним сумісним майном.
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток.
Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу (стаття 29 КпШС).
Отже, суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Визначаючи спосіб поділу зазначеного нерухомого майна суд виходить з меж позовних вимог позивача, визнаних відповідачем, та, керуючись розясненням Пленуму ВСУ, що є в п.25 постанови №11 від 21 грудня 2007 року, вважає можливим позов задовольнити та визнати за кожною із сторін ідеальні частки в цьому нерухомому майні без їх реального поділу.
Так, Пленум ВСУ вказав, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,28 КпШС України, ст.ст.213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жилий будинок №19, розташований в м.Кодима по вул.Франца Карпінського Одеської області, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині цього домоволодіння, визнавши за кожним з них право приватної власності на 1/2 частину спірного домоволодіння без визначення присудженої частки в натурі.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Кодимського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення шляхом подачі до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Сопільняк О.М.