У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» про стягнення матеріальних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» (далі - КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник») про стягнення матеріальних збитків.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що йому згідно із умовами мирової угоди, яка укладена із КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» і визнана ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2009 року, відповідач зобов'язувався передати нерухоме майно, зокрема, нежитлове торгове приміщення загальною площею 76,40 кв. м на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Право власності у ОСОБА_2 на вказане нежитлове приміщення повинно виникнути за умовами мирової угоди після завершення будівництва та введення його в експлуатацію. Відповідач на підставі листа запевнив, що будинок буде зданий в експлуатацію в четвертому кварталі 2014 року. Декларація про готовність об'єкта в експлуатацію зареєстрована 14 жовтня 2014 року, а тому КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» після вказаної дати зобов'язалося передати ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 74,6 кв. м по АДРЕСА_1. ОСОБА_2., вважаючи, що відповідач належним чином буде виконувати умови мирової угоди, 02 вересня 2014 року із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 уклав попередній договір щодо оренди вказаного нежитлового приміщення. Основний договір оренди між сторонами повинен укладатися не пізніше 01 лютого 2015 року та нараховуватися орендна плата у розмірі 7 540 грн.

Проте відповідач, станом на дату звернення із позовом до суду, нежитлове приміщення, яке вказане у мировій угоді, ОСОБА_2 не передав, а тому є таким, що порушив зобов'язання, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача завдані цим порушенням збитки, які складаються із не отриманої орендної плати за період із березня 2015 року по липень 2015 рік у сумі 37 700 грн, а також нарахований в порядку ст. 625 ЦК України індекс інфляції за період із березня 2015 року по липень 2015 рік, що на загальну суму становить 54 686 грн 68 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно із мировою угодою, укладеною між сторонами спору та визнаною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник»про визнання недійсними рішень та ухвали ради, державного акта на право постійного користування землею, зобов'язання передати у користування земельну ділянку для обслуговування будинку, КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» зобов'язалося передати у власність позивачу серед іншого майна нежиле торгове приміщення № 6 загальною площею 76,40 кв. м на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

У відповідності до п. п. 2.2, 2.8 вказаної угоди, майно повинно бути передане ОСОБА_2 після завершення будівництва, яке планувалося на четвертий квартал 2011 року, та здачі об'єкта в експлуатацію.

14 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення блок «Б» - третя черга по АДРЕСА_1 у м. Тернополі.

Позивач 04 листопада 2014 року звертався до суду з позовом до КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» про зобов'язання останнього надати документи для оформлення права власності на нежитлове торгове приміщення № 6 загальною площею 76,40 кв. м, однак спірне приміщення відсутнє, оскільки під час будівництва будинку по АДРЕСА_1 КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» двічі проводилося перепланування та вносилися зміни в проектну документацію, та у кінцевому варіанті нежиле приміщення загальною площею 76,40 кв. м не існує, та замість нього збудовано два окремих приміщення під № 82 та № 83 загальними площами 37,2 кв. м, 35,2 кв. м.

Мирова угода в частині передачі у власність позивачу торгового приміщення відповідачем не виконана.

Постанови державної виконавчої служби про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07 листопада 2012 року та від 13 вересня 2013 року з приводу виконання мирової угоди не оскаржувалися.

02 вересня 2014 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися у майбутньому, але в будь-якому разі упродовж 20 днів після державної реєстрації права власності на нерухоме майно і не пізніше 01 лютого 2015 року, укласти договір оренди нежилого приміщення площею 58,00 кв. м, який буде збудований та прийнятий в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль перший поверх. Розмір орендної плати за перший місяць оренди об'єкта нерухомості сторони обумовили урозмірі 7 540 грн, яка нараховується з моменту передачі орендарю за актом приймання-передачі об'єкта оренди. Як на правову підставу належності нерухомого майна ОСОБА_2, яке у подальшому мало слугувати предметом договору оренди, останній вказав майнові права на об'єкт нерухомості, що виникли внаслідок вказаної мирової угоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір умайбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що діями відповідача не порушено право позивача у правовідносинах, які виникли між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, оскільки у таких відсутні передумови для укладення договору оренди, обґрунтовано дійшли висновку про те, що відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальних збитків у виді упущеної вигоди.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О.Карпенко