Провадження № 6/522/197/16

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про проникнення до житла яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про проникнення до житла, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, до виконання зобовязань за виконавчим документом.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що подання надав до суду з метою вжиття заходів з виконання виконавчого листа № 522/22526/14-ц виданого 02.12.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1В, на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 10000 гривень щомісячно до 28.09.2019 року та наявністю заборгованості у розмірі 150 000 гривень.

В судове засідання 29.06.2016 року представник Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не зявився, хоча був сповіщений про слухання справи належним чином, шляхом телефонограми, що відповідає вимогам ч.6 ст 74 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подання і дослідивши письмові матеріали справи, в я кому також є копія виконавчого провадження, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням чинного законодавства України.

Судом встановлено, що у Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі заявник, відділ) на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/22526/14-ц виданого 02.12.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 10000 гривень щомісячно до 28.09.2019 року.

Постановою головного державного виконавця відділу ОСОБА_3 від 16.12.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа ВП № 49630567.

Вказана постанова була направлена боржнику за адресою його мешкання для виконання та до відома а також стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи супровідним листом щодо такої відправки.

Згідно розрахунку заборгованості від 18.12.2015 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по алімента станом на 01.12.2015 року складає 140 000 гривень.

26.02.2016 року на адресу боржника було направлено виклик про необхідність його явки до державного виконавця, але останній не зявився.

Згідно відповіді Державної податкової служби України на запит ДВС від 17.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку.

Актами від 18.12.2015 року та 11.03.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржника, однак дістатись квартири, де мешкає боржник, не зміг через металеву огорожу при вході.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.03.2016 року складає 150 000 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення у боржника майна (рухомого та нерухомого), накладено арешти на кошти боржника які відкриті в баках,

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановою державного виконавця від 23.12.2015 року було накладено арешт на майно боржника та заборону його відчуження. Проте згідно даних відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у боржника є велика кількість нерухомого майна, на яке державним виконавцем накладено арешт та заборону відчуження.

Постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_3 від 28.12.2015 року було накладено арешт на кошти які містяться на рахунках в ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», ПАТ «Дочірній банк СБЕРБАНКУ Росії», ПАТ АБ «Південний» в межах суми 140 000 гривень.

Також до подання надана довідка від Державної Прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації) в якому значиться, що ОСОБА_1 у період з 11.05.2014 року по 11.09.2015 року неодноразово перетинав кордон України.

Актом від 06.04.2016 року було здійснено вихід державного виконавця за адресою мешкання боржника, однак зі слів охоронця, боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає.

Згідно ухвали ВССУ від 08.02.2016р. касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилені. В добровільному порядку боржник не виконує рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року було відмовлено у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 Ухвалою апеляційного суду від 06.06.2016 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року залишено без змін.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявником були вжиті усі заходи щодо примусового виконання виконавчого документа, які не дали відповідного результату у звязку з чим він звернувся до суду з зазначеним поданням.

Аналізуючи усе вищевикладене суд дійшов висновку про те, що боржник ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання своїх зобовязань за вищезазначеним виконавчим документом та не вирішує питання щодо своїх зобовязань, чим суттєво порушує права стягувача.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст.11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії та має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», яким до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - до виконання ним боргових зобовязань.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дане положення спрямоване на реалізацію конституційного права особи на недоторканість житла чи іншого володіння особи, в той же час ним створюються процесуальні гарантії забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11 Закону).

Суд вважає, що заявником доведений факт ухилення боржника від виконання зобовязання, так як заявник, знаючи що у нього є боргові зобовязання згідно рішення суду, не вчинив дій щодо їх погашення та жодного разу не зявився до відділу ДВС для вирішення питання щодо погашення заборгованості за виконавчими документами. До теперішнього часу позивачка не отримує стягнуті аліменти, що порушує її права.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали подання, враховуючи те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання, факт співмірності із заявленими вимогами, факт ухиляння від виконання зобовязань та ігнорування вимог стягувача, суд вважає за можливе задовольнити зазначене подання.

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 212, 217, 376 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 4, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.10 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження»; ст. 30 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

Подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України про примусове проникнення до житла, яке належить боржнику ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій - задовольнити.

Дозволити державному виконавцю Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України проникнення до житла, а саме: квартири № 7 (сім), яка розташована в будинку № 48 (сорок вісім) по пров. Цегляному в м. Одесі, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_5

29.06.2016