УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., МартинюкаВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов ВолодимирЮрійович, Відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Посилався на те, що 18 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 2614/0808/88-008, на підставі якого він отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 80 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних за користування коштами та з терміном повернення до 17 серпня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 2614/0708/88-006-Z-1, згідно якого іпотекодержателі надали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира використовується як місце постійного проживання для усієї родини, в тому числі двох малолітніх дітей, та є єдиним нерухомим майном, що знаходиться у їхній власності.

22 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вказане нерухоме майно та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в загальному розмірі 969 629,69 грн.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В., за зверненням відповідача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45150343 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Позивач вважав, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір його заборгованості перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у письмовій вимозі, є безспірними. Хоча напис вчинено із надісланням письмової вимоги про відступлення на користь відповідача прав вимоги за кредитним договором та усунення порушень, однак жодної інформації від ПАТ «Сведбанк» про відступлення своїх прав вимоги за іпотечним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» йому не було повідомлено. Вказував, що квартира, яка являється предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, повною мірою підпадає під встановлену Законом заборону на примусове стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Також, невідповідність виконавчого документу вимогам, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження та повернення документа заявнику, проте останній не вживав заходів по дотриманню даних приписів закону.

У зв'язку з наведеним, позивач просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення на предмет іпотеки; зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути йому свідоцтво про право власності на квартиру.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. 22 листопада 2013 року за № 1923 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2614/0808/88-008, на підставі якого останній отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 80 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних за користування коштами та з терміном повернення до 17 серпня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 2614/0708/88-006-Z-1, згідно якого іпотекодержателі надали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником/іпотекодавцями основного зобов'язання повністю або частково, в тому числі якщо боржник/іпотекодавці не повернуть іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі та штрафи, що передбаченні та/або випливають з основного зобов'язання.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення його вимог: за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступив право вимоги за кредитним договором та на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 6970, відступив право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 2187, за умовами яких клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладених з боржниками, та право вимоги за іпотечними договорами.

30 вересня 2013 року відповідачем на адресу позивача та інших іпотекодавців було направлено повідомлення про зміну кредитора/стягувача за кредитним договором та іпотечну вимогу про усунення порушень та виселення, а саме: відповідач вимагав виконати умови кредитного договору та сплатити суму боргу в загальному розмірі 162 407,49 дол. США. Також в повідомленні зазначалось, що у разі невиконання цієї вимоги, позивач розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Закону України «Про іпотеку» шляхом звернення до суду з відповідним позовом чи вчинення виконавчого напису нотаріусом (а. с. 23).

Указана вимога була отримана позичальником та іпотекодавцями 16 жовтня 2013 року (а.с. 86-87).

22 листопада 2013 року на підставі поданих ТОВ «Кредитні ініціативи» документів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної власності, та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 969 629,69 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 615 916,60 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 349 713,09 грн. та плати, що сплачена заявником за вчинення виконавчого напису - 4 000 грн. Аналогічний розмір заборгованості зазначено у вимозі, яка направлена ТОВ «Кредитні ініціативи» майновим поручителям, з урахуванням того, що у вимозі зазначена заборгованість у доларах США та при курсі долару США до гривні, як 799,30 грн за 100 доларів США. Тому апеляційний суд правильно зазначив, що розмір заборгованості у вимозі та виконавчому написі нотаріусу співпадають.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В., за зверненням відповідача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45150343 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15).

Враховуючи, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем та іпотекодавцями письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що лише та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом відрізняється від суми, що зазначена у повідомленні (вимозі), не свідчить про наявність спору.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-482цс15.

Тобто, при виконанні виконавчого напису нотаріусу державний виконавець має дотримуватися і вимог зазначеного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи всі обставини по справі, суд апеляційної інстанції, перевіривши всі доводи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Доводи про недійсність договору іпотеки перевірялися при розгляді зустрічного позову у справі ОСОБА_4 до ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним умов договору, розірвання кредитного договору та договору іпотеки та, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 червня 2012 року в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Завгородня І.М. МартинюкВ.І.