Справа № 642/1923/16-ц
Провадження № 2/642/935/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м.Харкова, Дзержинського районного суду м.Харкова, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Ухвалою від 24.03.2016 року Апеляційного суду Харківської області підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м.Харкова, Дзержинського районного суду м.Харкова, про відшкодування моральної шкоди, визначено за Ленінським районним судом м.Харкова.

05.04.2016 року вказана справа надійшла до Ленінського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 07.04.2016 року у частині відкриття провадження за позовними вимогами до Джержинського районного суду м.Харкова було відмовлено, а у частині позовних вимог до УПФУ у Дзержинському районі м.Харкова - позов повернено за непідсудністю для подачі до належного суду.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області вищевказану ухвалу скасовано, та справу передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви та текстом вищевказаної ухвали, приходжу до висновку про повернення вказаного позову за непідсудністю позивачеві, виходячи з наступного.

По-перше, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд відшкодувати моральну шкоду, заподіяну йому діями/бездіяльністю судді Дзержинського районного суду м. Харкова Цвірюк Д.В.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що предявляються їм у звязку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійснені оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися, щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Крім цього, враховуючи положення частини 6 статті 1176 ЦК України, приходжу до висновку що застосування вказаної норми можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Так, ОСОБА_1 у своєму позові не зазначено посилання на наявність судових рішень, з приводу встановлення незаконних дій чи бездіяльності Дзержинського районного суду.

Окрім вищевказаного, вважаю, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 18 КАС України, у якій міститься вичерпний перелік справ, які розглядаються місцевими загальними судами, яким є Ленінський районний суд м.Харкова, позови до суддів/суду не передбачені. Такі позови повинні подаватися відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України, до окружного адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 18 КАС України, адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам -підсудні окружним адміністративним судам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не може розглядатися Ленінським районним судом м.Харкова.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з УПФУ у Дзержинському районі м.Харкова, то вказані позовні вимоги також не можуть розглядатись Ленінським районним судом м.Харкова, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, вказаний позов повинен бути повернений позивачу для подачі його до належного суду.

Керуючись ст. ст. 109, 115, 122, 291-294 ЦПК України, суддя

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м.Харкова, Дзержинського районного суду м.Харкова, про відшкодування моральної шкоди повернути позивачу для подачі до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя