Справа № 127/934/16-ц Провадження № 22-ц/772/2070/2016Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зазначивши, що 07.08.1999 року сторони перебували в шлюбі. Під час шлюбу відповідачу була подарована квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 60,3 кв. м., житловою - 38,0 кв. м. , яка згодом, переважно за кошти позивача, була добудована, внаслідок чого була збільшена загальна площа 126,3 кв. м., житлова до 63,3 кв. м., та проведено ремонт. На даний час позивач разом з сином проживають у зазначеній квартирі, іншого житла не мають. Під час шлюбу за власні кошти було придбано та зареєстровано за позивачем наступне майно: - гараж за АДРЕСА_7; земельна ділянка, площею 0,0023 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва індивідуальних гаражів, розташована за адресою: АДРЕСА_8; земельна ділянка, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_4, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області; автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2013. Відповідачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_6, для індивідуального садівництва, розташована за адресою: Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту). Вважає, що дана земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на підставі ст. 60 СК України, в силу чого, позивач просить суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на набуте за час шлюбу майно та поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на: квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 63,3 кв.м., та загальною площею 126,3 кв. м., яка в даний час відноситься до міста Вінниці; 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_6, для індивідуального садівництва, розташована Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту), а також просить визнати її особистою власністю наступне майно:

- гараж за АДРЕСА_7, що в даний час відноситься до міста Вінниці;

- земельну ділянку, площею 0,0023 га, кадастровий номер НОМЕР_7 для будівництва індивідуальних гаражів, за адресою: АДРЕСА_8, що в даний час віднесено до міста Вінниці;

- земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_4, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області;

- автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року позов задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 на наступне майно:

- 1/2 частину трьохкімнатної квартири, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 126,3 кв.м., що розташована згідно правовстановлюючих документів АДРЕСА_1, та яка, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 13.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області,була зареєстрована на ім'я ОСОБА_3;

- 1/2 частину гаража за номером НОМЕР_9, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою згідно правовстановлюючих документів: АДРЕСА_7, та згідно договору купівлі-продажу гаражу № 120 від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2;

- 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0023 га., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану згідно правовстановлюючих документів за адресою: АДРЕСА_7, та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 123 від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., була зареєстрована на ім'я ОСОБА_2;

- 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_10, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2013, зареєстрований 02.12.2014 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 на ім'я ОСОБА_2.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на наступне майно:

- 1/2 частину трьохкімнатної квартири, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 126,3 кв.м., що розташована згідно правовстановлюючих документів АДРЕСА_1, та яка, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 13.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області,була зареєстрована на ім'я ОСОБА_3.

- 1/2 частину гаража за номером НОМЕР_9, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою згідно правовстановлюючих документів: АДРЕСА_7, та згідно договору купівлі-продажу гаражу № 120 від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2.

- 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0023 га., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану згідно правовстановлюючих документів за адресою: АДРЕСА_7, та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 123 від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., була зареєстрована на ім'я ОСОБА_2.

- 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_10, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2013, зареєстрований 02.12.2014 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 на ім'я ОСОБА_2.

В порядку поділу майна подружжя визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_4, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_13.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 - проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції , дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням норм ст.ст. 57, 60, 61, 69 , 70 ,71 СК України виходив з того, що майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю і частки дружини і чоловіка є рівними. При цьому земельні ділянки, набуті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в процесі реалізації кожним з них свого прав на безкоштовну приватизацію земельних ділянок, є особистою приватною власністю кожного з них. Визнаючи спільною сумісною власністю подружжя трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01.07.2004 року, суд першої інстанції керуючись нормами ст. 62 СК України виходив з того, що зазначене нерухоме майно за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості, за рахунок збільшення її площі, а тому може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки сторони у справі не заявляли клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення обставин збільшення часток квартири, такі частки є рівними, в силу вимог ст. 70 СК України. 26.02.2016 року в судовому засіданні суд першої інстанції відмовив у визнанні позову відповідачем з підстав, що таке визнання суперечить закону та порушує права інших осіб.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_12, виданого 07.08.1999 року, Ямпільським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області (а.с.8).

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За загальним правилом, встановленим ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зміст ч. 1, ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до договору купівлі-продажу гаражу від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 120, ОСОБА_6, як «Продавець», передала у власність, а ОСОБА_2, як «Покупець», прийняла у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: гараж за номером НОМЕР_9, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 ( а. с. 18-19).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж ( а. с. 20).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 123, ОСОБА_6, як «Продавець», передала (продала) у власність, а ОСОБА_2, як «Покупець», прийняла (купила) у власність земельну ділянку площею 0,0023 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 ( а. с. 21-22).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0023 га ( а. с. 23).

Як вбачається з копії Довідки-рахунку від 02.12.2014 року №791968 та копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 від 02.12.2014 року, власником автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, тип - загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_10, 2013 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_2 (а.с. 26).

Таким чином, вищезазначене майно, а саме: автомобіль «HYUNDAI» модель SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_2, гараж НОМЕР_9 та земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_8 - було придбане позивачем під час шлюбу з відповідачем, та є спільною сумісною власністю подружжя.

В правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-612 цс 15 у постанові від 01.07.2015 року було зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів, про те, що вищевказане майно було придбане за рахунок її особистих коштів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що частки у спільному сумісному майні подружжя є рівними та становлять по ?, незалежно від того на чиє ім'я здійснена реєстрація права власності.

Твердження позивача про те, що судом безпідставно поділено неподільні речі є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, автомобіль HYUNDAI, модель SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_2, гараж НОМЕР_9, у зв'язку з невчиненням сторонами дій, передбачених ст. 71 СК, ст. 365 ЦК України, як неподільні речі визнані спільною сумісною власністю подружжя без реального поділу із визначенням ідеальних часток співвласників, а також визначено ідеальні частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,0023 га, на якій знаходиться спірний гараж.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_13 від 11 січня 2008 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.12.2007 року № 2132, яка розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4. (а.с. 24).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га , яка розташована за адресою: Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту), цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_14, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_15 від 14 червня 2012 року, виданого на підставі розпорядження Літинської районної державної адміністрації № 172 від 28.03.2012 року, (а.с. 25).

Згідно із ст. 125, ч.1 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній, на час набуття відповідачем права на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

13 червня 2012 року набрав чинності Закон № 4766-VI від 17 травня 2012 року «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», яким частину першу статті 57 доповнено пунктом 5 такого змісту : особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га для індивідуального садівництва, 14 червня 2012 року, тобто після набрання чинності Законом № 4766-VI, така земельна ділянка є його особистою приватною власністю.

Доводи позивача, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до договору дарування квартири від 01.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Ільяшишеною Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1156, ОСОБА_8, як дарувальник, передала безоплатно у власність, а ОСОБА_3, як обдаровуваний, прийняв дарунок - квартиру АДРЕСА_1. Загальна площа квартири становить 60,3 кв.м., житлова - 38,0 кв.м. Право власності на дану квартиру зареєстроване відповідним органом БТІ за ОСОБА_3. ( а. с. 16).

Згідно з Свідоцтвом про право власності НОМЕР_8 від 13.02.2009 року на квартиру в багатоквартирному будинку, виданим Виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради на підставі рішення виконкому Агрономічної сільської ради від 26.12.2008 року № 357, зареєстрованим в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записаним в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 11/455, квартира АДРЕСА_1, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 В цілому власність складається з трьохкімнатної квартири житловою площею 63,3 кв. м. та загальною площею 126,3 кв. м. (а. с. 17).

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

По справі встановлено, що з моменту дарування квартири АДРЕСА_1 у 2004 році, за час шлюбу сторін, внаслідок проведених добудов відбулося збільшення її розміру з 60,3 кв.м. загальної площі, 38,0 кв.м. - житлової до 126,3 кв.м. загальної площі та 63,3 кв. м. житлової.

Визнання права спільної сумісної власності на річ, яка належала одному з подружжя, не означає, що у разі спору частки дружини та чоловіка мають бути рівними.

Позивач посилається на те, що переважно за її особисті кошти, було здійснено добудову та ремонт квартири, внаслідок чого збільшилася її вартість.

Однак на підтвердження своїх доводів позивачем не надано жодних доказів, а також сторонами не доведено вартість таких будівельних і ремонтних робіт та їх частку від загальної вартості будинку.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, та фактично не перевірив чи відбулося істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя.

Для встановлення вищевказаних обставин справи необхідні спеціальні знання в будівельно-технічній галузі.

Судом першої інстанції було виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та роз'яснено сторонам право на звернення до суду з клопотанням про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення обставин щодо збільшення частки відповідної квартири, проте сторонами дане право реалізоване не було, що об'єктивно унеможливило встановити обставини щодо збільшення частки відповідної квартири, в тому числі відносно якої частини квартири відбулось таке збільшення.

При цьому вищевказані обставини не є підставою для визнання часток подружжя у такому майні рівними.

Відсутність належних і допустимих доказів щодо реальних часток подружжя у спірному майні, що було особистою власністю одного з них та збільшилося за час перебування в шлюбі, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання такого майна в цілому власністю одного з подружжя та виключає презумпцію рівності часток кожного з них.

Судом апеляційної інстанції також наголошувалось сторонам про їх право заявити відповідне клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та роз'яснено наслідки вчинення або невчинення таких дій, однак сторони своїм правом на подання такого клопотання не скористалися.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя не підлягають до задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку, щодо поділу спірної квартири в рівних частках між сторонами у справі, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: