У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від

14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 листопада

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

(далі - пат «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 239,53 дол. США та 5 979 903 грн 37 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 6 червня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого він відкрив ОСОБА_4 не відновлювану кредитну лінію на загальну суму 26 705,81 дол. США терміном до 6 червня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 6 червня 2008 року було укладено договір застави транспортного засобу та передано в заставу автомобіль «Suzuki SX 4», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. 20 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду, згідно з умовам якої відсоткова ставка за кредитом встановлювалася в розмірі 9,7 % річних. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 жовтня

2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором. Вказував, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 22 239,53 дол. США та пеня в сумі 5 979 903 грн 37 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

2 листопада 2015 року, позов пат «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь пат «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 6 червня 2008 року

№ 77.1/АК-00986Ю08.2 в сумі 18 999,05 дол. США та 278 623 грн 65 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі пат «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до спірних правовідносин ст. ст. 526, 610, 611, 1054, 1050 ЦК України, правильно виходили із того, що ОСОБА_4, як боржник, та ОСОБА_5, як поручитель, умови договору кредиту та поруки не виконали належним чином, а тому повинні відповідати солідарно перед банком, включаючи сплату основного боргу, відсотків та пені з урахування заявленого у спорі строку позовної давності, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь кредит частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право позивача є порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу за договором, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вірним також є висновок суду щодо неправомірності включення в заборгованість за кредитним договором трьох відсотків річних, нарахованих на прострочені відсотки за користування кредитом та на плату за обслуговування кредитом, а також інфляційних втрат, нарахованих на плату за обслуговування кредитом, оскільки це суперечить приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України і не передбачено кредитним договором.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома відсотками річних), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив її розмір.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові № 6-100цс14 від

03 вересня 2014 року.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик