АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/612/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Ігнатова Г.В.
Провадження № 22-ц/789/130/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк»

на рішення Підгаєцького районного суду від 02 грудня 2015 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк» /надалі Банк/

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

11.12.15 Банк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.02.08 /далі «Договір»/, посилаючись на те, що відповідно до даного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 30437,00 доларів США з терміном погашення до 25.02.28.

Відповідач зобовязання за умовами Договору належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.10.15 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 101030,12 доларів США, із яких: заборгованості за кредитом у розмірі 23080,27 дол. США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 19812,51 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 613,49 дол. США; пеня за користування кредитом - 52701,63 долар США; штраф (фіксована частина) - 11,83 дол. США, штраф (процентна складова) - 4810,39 долар США.

Рішенням Підгаєцького районного суду від 02.12.15 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредиту в розмірі 1578710,36 грн., з яких: 487916,91 грн. - заборгованість за кредитом, 418836,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12969,18 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 557296,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також стягнуто: 101691,70 грн. - штрафу (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір в розмірі 23680,66 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з даним рішенням, Банк звернувся з апеляційною скаргою, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Порушення вбачає в тому, що суд дійшов не вірного висновку щодо зменшення неустойки (пені), оскільки істотними умовами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобовязання боржником, а саме дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан божника, інші інтереси сторін, а не лише боржника, які заслуговують на увагу.

У суді представник позивач підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

У силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального закону рішення частково не відповідає з огляду на наступне.

Установлено, що 28.02.08 між ОСОБА_1П та Банком укладено Договір у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 30437,00 дол. США з них: на споживчі цілі 25000,00 дол. США та у розмірі 5437,00 дол. США на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з виплатою щомісячної комісійної винагороди, а також інших виплат згідно.

Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у наступному порядку: щомісяця в період сплати шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов договору.

Однак, відповідач неналежним чином виконувала обов'язки з виконання умов кредитного договору, не погашала заборгованість і відповідно до розрахунків позивача заборгованість по кредиту станом на 05.10.15 перед банком становить 101030,12 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом 23080,27 дол. США.; заборгованість по процентах за користування кредитом 19812,51 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 613,49 дол. США; пеня за користування кредитом - 52701,63 дол. США; штраф (фіксована частина) - 11,83 дол. США, штраф (процентна складова) 4810,39 дол. США.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту та пеня за прострочення виконання зобовязань.

При зменшенні розміру пені суд виходив із того, що розрахунки пені не представленні, а у наданому розрахунку вказано лише розмір нарахованої пені на рік і більше, за невідомим алгоритмом та позивач не обґрунтував нарахування пені.

Щодо відмови у стягненні штрафу у розмірі 250 грн. суд першої інстанції виходив із того, що вимого стягнення штрафу суперечать положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Із таким висновком колегія суддів погоджується частково з огляду на наступне.

Встановлено, що заборгованість відповідача по кредиту становить 23080,27 долар США, а за прострочення виконання зобов'язань Банком нарахована пеня у сумі 52701,63 долар США

Зменшуючи пеню суд дійшов до вірного висновку, оскільки позивачем не надано належного розрахунку нарахування пені.

Також слід зазначити, що у відповідача на отриманні двоє неповнолітніх дітей та чоловік, який є інвалідом першої групи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24, 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру неустойки - це право суду.

Тому, не підлягають до задоволення вимоги Банку про скасування рішення в цій частині, так як судом вірно застосовано норму матеріального права, яка надає суду можливість зменшити розмір неустойки в залежності від обставин спору, матеріального становища відповідача та надмірного нарахування суми пені у співвідношенні до основного боргу.

Щодо відмови у стягненні штрафу у розмірі 250,00 грн., то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що стягнення вказаної неустойки суперечать положенням ч. 2 ст.549 ЦК України.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких сплата неустойки.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм неустойка являється заходом відповідальності, яка включає штраф та пеню, що є різними видами цивільно-правової відповідальності.

Отже, одночасне стягнення пені та штрафу за порушення боржником грошового зобовязання не суперечить нормам чинного законодавства. Верховним Судом України у цивільній справі № 6-116 цс 13 про стягнення заборгованості за кредитним договором викладено правову позицію про те, що у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається із п.п. 4.1, 4.3 Договору, відповідальність відповідача (неустойка) обумовлена, зокрема, п. 4.1 - за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді пені, а п. 4.3 - за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором ніж на 30 днів у вигляді штрафу в розмірі 250,00 грн. та 5 % від суми боргу.

Розділом № 3 Договору передбачає порядок розрахунків та усі види платежів, які зобовязався здійснювати відповідач у процесі виконання зобовязання, як от: відсотки за користування коштами (п.7.1), винагороди (п.п. 6.2, 7.1), комісія.

У даному випадку сторони Договору обумовили відповідальність за неналежне виконання зобовязань та невиконання зобовязань у вигляді неустойки (пені та штрафу) за різні порушення, а тому суд першої інстанції помилково зробив висновок, що за одне і теж правопорушення передбачено подвійну відповідальність.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 4.3 суд стягнув штраф (відсоткову частину), відмовивши у задоволенні стягнення штрафу (фіксованої частини).

Із огляду на вищенаведене апеляційна інстанція приходить до висновку, що оспорюване рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. слід скасувати й постановити щодо вказаних позовних вимог нове рішення, яким задовольнити позов, стягнувши із штраф у розмірі 250,00 грн.

Оскільки щодо решти вирішених позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржувалося, тому, в силу ст. 303 ЦПК України, апеляційною інстанцією воно в цій частині не переглядалося. Підстави для застосування ч. 3 ст. 303 ЦПК України відсутні, тому у решті рішення слід залишити без змін.

Окрім цього слід стягнути із відповідача в користь Банку судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції в розмірі 1339,80 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного банку комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Підгаєцького районного суду від 02 грудня 2015 року скасувати частково, а саме в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного банку комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн.

Постановити щодо вказаних позовних вимог нове рішення, яким задовольнити вимоги публічного акціонерного банку комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного банку комерційний банк «Приватбанк» 250,00 грн. штрафу.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції в розмірі 1339,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2