АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/478/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк Форум про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ПАТ Банк Форум про визнання недійсним кредитного договору №181/08/26 ZZv від 18.06.2008 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ Банк Форум про визнання недійсним кредитного договору №181/08/26 ZZv від 18.06.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та АКБ Форум недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 з мотивів неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеності обставин що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм процесуального та матеріального права. Посилаючись на те, що дані порушення призвели до неправильного прийняття рішення, ОСОБА_1 просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився і у поданій письмовій заяві просить слухання справи відкласти для ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи те, що у справі є дані про належне оповіщення відповідача, розгляд справи відкладався за заявою відповідача, а тому він мав можливість ознайомитись з матеріалами справи, колегія вважає за можливе слухання справи у відсутність відповідача.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у визнанні кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі під час укладання кредитного договору №181/08/26 ZZv від 18.06.2008 року досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилася з ними, а тому її права не були порушені.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено, що 18 червня 2008р. між АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №181/08/26 ZZv, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 100 000 доларів США, строком по 17.06.2018р., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5% річних.

Згідно п. 2.1 Кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів сплати процентів за користування та можливої неустойки є договір іпотеки, що укладається з ОСОБА_3 та АКБ «Форум» про передачу в іпотеку житлового будинку за адресою вул. Лісова, 17/2 с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину (ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами п.З ч.І ст.З Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень ст.536 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, необхідною умовою, тобто істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений: б) форму його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі), з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, саме в момент вчинення правочину; кредитний договір, на відміну від договору позики, є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п. 7.2 Кредитного договору - сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами щодо предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з усіма умовами кредитування, про що свідчить підписання нею, зокрема кожного аркуша кредитного договору.

Крім того, ОСОБА_1 виконувала належним чином з 2008 року свої зобов'язання по кредитному договору до 2014 року, сплачуючи щомісяця запропоновані їй платежі, що стверджується матеріалами справи та не заперечується представником позивачки.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №181/08/26 ZZv, складеним уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», станом па 06.08.2015р., загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 в еквіваленті до гривні становить 580466.00 грн.

Отже, кредитний договір №181/08/26 Zzv від 18.06.2008 року про отримання споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графік погашення кредиту, а тому правові підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину відсутні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не порушено прав ОСОБА_1, як споживача фінансової послуги в розрізі Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання апелянта на те, що їй банк не надав для ознайомлення графік погашення кредиту, колегія не приймає до уваги, оскільки дана обставина сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім того, з пояснень вбачається, що позивач протягом тривалого часу сплачувала щомісячні платежі по даному кредитному договору.

Колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що спірний кредитний договір був укладений для неї на невигідних умовах як такі, що не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно норм ст.ст. 627,628 ЦК України відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, визначенні на розсуд сторін і погодженні ними, та умови які є обовязковими до актів цивільного законодавства.

Посилання апелянта на те, що при укладенні кредитного договору її не попередили про покладені на неї валютні ризики, не надали інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом, колегія не приймає до уваги, оскільки згідно роз'яснень, даних у п.16 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_5 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України. Отже, банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Такі валютні ризики самі по собі не є підставою для визнання недійсним укладеного договору.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Враховуючи наведене, банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду позивачем не надано.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: І.В. Гурзель

ОСОБА_6