АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4451/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів довічного утримання
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Захаренко ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання на вимогу набувача внаслідок істотної зміни підстав для його укладення та подальшого виконання,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що між ним та відповідачкою 07 червня 2008 року був укладений договір довічного утримання, за яким він передав відповідачці в приватну власність 11/18 частин квартири № 139 в будинку № 11 б по вул. Познанській в м. Харкові, а остання взяла на себе зобов'язання довічно утримувати його, забезпечувати всім необхідним, вартість матеріального забезпечення визначена ними в розмірі мінімальної пенсії щомісячно, що визначено в договорі. Однак, відповідачка не виконує своїх зобов'язань за договором, а тому позивач просив розірвати договір довічного утримання, скасувати правову реєстрацію на спірну квартиру та визнати за ним право власності на квартиру, яка була передана у власність відповідачки.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що вона належним чином виконувала умови договору довічного утримання. Натомість ОСОБА_4, який є її батьком особисто відмовився від її допомоги, так як уклав шлюб з Захаренко ОСОБА_5, яка молодша від нього на 50 років і яка не працює вже тривалий час.

Не зважаючи на цей факт, вона продовжувала матеріально забезпечувати свого батька. Крім того, влітку 2013 року нею за власний кошт був проведений частковий ремонт квартири ОСОБА_4 на загальну вартість 18 679 гривень. Так, як її батько уклав шлюб з молодою жінкою, вважає, що істотно змінилися умови договору довічного утримання, так як у неї не має можливості утримувати, як батька так ї його дружину, тому просить розірвати договір довічного утримання внаслідок істотної зміни підстав для його укладення та подальшого виконання та стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти у сумі 18679 гривень, які нею були витрачені на ремонт спірної квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 - задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 07 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Скасовано правову реєстрацію 11/18 частин квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 07.06.2008 року в КП «ХМ БТІ». Визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/18 частин вище зазначеної квартири. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 ставить питання про зміну вказаного рішення суду першої інстанції шляхом задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, в іншій частині просить рішення суду залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір довічного утримання, укладений між сторонами у справі, має бути розірваний, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов зазначеного договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 не надала.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи в наступного.

Судом встановленно, що 07 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір довічного утримання, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №2-438 державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори.

На підставі вказаного договору ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на 11/18 частини квартиру.

Умовами укладеного сторонами договору довічного утримання передбачено, що ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 11/18 частин належної йому на праві власності квартири за адресою: м. Харків, вул.. Познанська, б. 11-б, кв. 139. У свою чергу ОСОБА_3 зобов'язалась довічно утримувати повністю ОСОБА_4, забезпечувати його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, зберегти в його довічному користуванні вищезгадану частину квартири. Вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає іншій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується

Відповідно до частин 1 та 2 ст.749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

При встановленні факту невиконання відповідачкою обов'язків за договором довічного утримання, судом першої інстанції були повно і всебічно з'ясовані обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, що підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сама ОСОБА_3 не заперечувала того, що вона не виконує умови договору, посилаючись на те, що ОСОБА_4 одружився і заявив, що має намір розірвати договір довічного утримання.

Зроблений відповідачкою ремонт у квартирі, де мешкає позивач, не може бути достатнім доказом виконання умов договору довічного утримання в силу розуміння укладеного між сторонами договору.

Окрім того, це не скасовує її обов'язку за договором надавати щомісячне утримання та догляд.

Також, обґрунтовано не задоволений судом першої інстанції зустрічний позов ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, в звязку з істотними змінами умов договору, в звязку з тим, що укладення шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_4 ОСОБА_6 не є істотною зміною умов договору, так як в договорі чітко прописана сума матеріального забезпечення, яку потрібно було надавати ОСОБА_4 Крім того судом встановлено факт неналежного виконання відповідачкою покладених на неї обов'язків за договором довічного утримання, щодо утримання позивачки.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням підстав позову, положень ст.614 ЦК України, відповідачі повинні довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ними не здійснено, зокрема, не надано доказів належного утримання та забезпечення позивача відповідно до умов договору.

З огляду на умови договору та положення частин 1 та 2 ст.749 ЦК України, суд першої інстанції вірно врахував досліджені у справі докази, виходив з вимог закону та засад розумності та справедливості, взяв до уваги конкретні обставини справи, зокрема, вік позивача та відповідні вікові потреби в забезпеченні існування відчужувача.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_1