АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1459/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: позивачки ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,

представника органу опіки та піклування Зубалій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку і способу виховання та спілкування з дитиною,

в с т а н о в и л а :

10 березня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з позивачкою.

Відповідач ОСОБА_7 частково приймає участь у вихованні дитини та її утриманні. Проте заявив про свої наміри забрати сина до себе, хоча не виявляв щодо нього належного батьківського піклування.

З 2013 року відповідач проживає окремо, впродовж трьох років він зрідка бачиться з сином, не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання, не сплачує аліменти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. При зустрічі з відповідачем у сина виникають негативні емоції, оскільки він, як батько, не дослухається до думки дитини, в жорсткій формі нав'язує свою волю та думки, в його присутності свариться із своїми батьками, піднімає руку на свою матір в присутності дитини і такі сварки закінчуються викликом працівників міліції.

Вона, позивачка, має роботу, сталий дохід, орендує квартиру, повністю забезпечена належними умовами для проживання її та сина.

Останнім часом між нею і відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Відповідач почав брати дитину та пізно її повертати - в той час, коли дитина має вже спати. Намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводить до конфліктів з відповідачем.

Тому просить суд:

- визначити місце проживання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_6;

- встановити порядок побачень відповідачеві з сином ОСОБА_10 в першу та третю неділі кожного місяця: в суботу з 10 до 19 години, кожного понеділка та четверга з 17 до 19 години;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю.

Вирішено визначити місце проживання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_6.

Визначено наступний спосіб та порядок участі батька ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1: у суботу кожного першого та третього тижня місяця з 10-00 до 19-00 год., а також понеділка та четверга кожного тижня місяця з 17-00 до 19-00, із врахуванням обставин, які можуть виникнути.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_7, вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, не відповідає дійсним обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не повністю відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю та визначивши такий спосіб і порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що це відповідає інтересам дитини і не свідчить про обмеження прав батька у спілкуванні з сином.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 28.12.2011 року сторони мають спільного сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 06 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який був зареєстрований 18 червня 2011 року у відділі ДРАЦС міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 588, розірваний (а.с. 7).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 21 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 9).

Згідно з довідкою Центрального відділу ДВС ЧМУЮ №208 від 01.04.2016 року ОСОБА_7 станом на 01.04.2016 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8480 грн. 13 коп. (а.с. 24).

З довідки №334 від 28.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Куйбишевської сільської ради с. Куйбишеве Оржицького району, вбачається, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з матір'ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2(а.с. 22).

Судом встановлено, що фактично дитина ОСОБА_10 проживає разом із матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкування з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то стаття 159СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному судді фактів протиправної поведінки батьків щодо дитини, не встановлено.

Крім того, судом не встановлено обставин про те, що позивач ОСОБА_6, мати дитини, створювала перешкоди батькові ОСОБА_7 у спілкуванні та вихованні дитини.

Також відповідачем, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК, не надано належних, допустимих та переконливих доказів, що мати ОСОБА_10 неналежно утримує та виховує сина, погано за ним піклується, а також зловживає спиртними напоями.

Що стосується доводів відповідача про те, що між ним та позивачкою не існує спору щодо місця проживання дитини та способу і порядку виховання та спілкування з нею спростовуються тим, що він проти запропонованого позивачкою порядку та способу у його спілкуванні з дитиною заперечує, хоча свій варіант такого порядку не пропонує.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

При ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вимоги Закону, не затребував такого висновку, ухваливши рішення лише на свій розсуд та без врахування думки органу опіки та піклування. В матеріалах справи відсутні і докази щодо умов проживання як позивачки так і відповідачки, в зв'язку з чим є неможливим визначити де і з ким дитині буде краще проживати.

На прохання апеляційного суду такі докази органом опіки і піклування були надані.

Як вбачається з письмового висновку від 04 липня 2016 року, поданого до апеляційного суду щодо способу участі одного з батьків у вихованні дитини, місця та часу їх спілкування, а також щодо місця проживання дитини, орган опіки та піклування прийшов до висновку, що місце проживання сина сторін ОСОБА_10 слід визначити з матір'ю ОСОБА_6.

Що ж стосується участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, то як, зазначено вище, стаття 159 СК встановлює право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Позов про усунення перешкод - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Як зазначалося, подання позову до суду, не обумовлене необхідністю попереднього звернення за захистом до органу опіки та піклування.

В даному випадку позивачка звернулася з позовом про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини відповідача, який, як встановлено в судовому засіданні, проживає окремо від сина. При цьому сам відповідач заперечує такий спір, зазначаючи з самого початку, що негативного впливу він на дитину не чинить, хоча вказав у апеляції, що суд при визначенні його участі у вихованні дитини не врахував можливість його спілкування з сином у святкові дні та в період канікул. Зустрічного позову щодо його участі у вихованні дитини він також не подавав.

Орган опіки і піклування, враховуючи обставини, що виникли між сторонами і наявність спору щодо виховання і спілкування із сином, зокрема те, що відповідач - батько дитини, заявляв про свій намір та намагався забрати сина, вважає за необхідне визначити способи участі батька у вихованні дитини саме в даній справі, незважаючи на те, що з таким позовом звернулася сама позивачка - мати дитини.

Колегія вважає за неможливе вирішити зазначене питання у цій справі, оскільки, як визначив сам законодавець, з таким зверненням (позовом) вправі звернутися до органу опіки та піклування або до суду той з батьків, хто проживає окремо від дитини в своїх інтересах, а не той, з ким проживає дитина, в інтересах іншого.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище норми закону та ухвалив в цій частині незаконне рішення, допустивши при цьому порушення норм матеріального і процесуального законодавства.

Дані обставини, відповідно до положень ст.309 ЦПК, є підставою для скасування в цій частині рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

В частині задоволення позову про визначення місця проживання дитини з позивачкою - матір'ю дитини, рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням вказаних норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради змінити, скасувавши його в частині встановлення порядку та способу виховання та спілкування з дитиною.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення порядку та способу виховання та спілкування з дитиною відмовити.

Рішення в частині визначення місця проживання ОСОБА_10 з матір'ю залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :