У Х В А Л А

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Лященко Н.П.

Охрімчук Л.І.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Івест» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» про зобов'язання зарахувати грошові кошти за договорами банківських вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року в задоволенні первісного позову ПАТ «Європейський Газовий Банк» (далі - ПАТ «Єврогазбанк») та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Єврогазбанк» скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Єврогазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 млн 49 тис. 93 грн 11 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 641 тис. 200 грн, простроченої заборгованості за процентами - 303 тис. 59 грн 43 коп., пені за несвоєчасне повернення основної суми кредиту - 53 тис. 351 грн 38 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів - 29 тис. 184 грн 54 коп., заборгованості по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 22 тис. 297 грн 76 коп. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Єврогазбанк» до ТОВ «Газ Інвест» про стягнення заборгованості за договором кредиту закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Єврогазбанк» про зобов'язання зарахувати грошові кошти за договорами банківських вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

31 березня 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року в частині залишення без задоволення його зустрічних позовних вимог до ПАТ «Єврогазбанк» про зобов'язання зарахувати грошові кошти за договорами банківських вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 601, 602 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав постанови Вищого господарського суду України від 11 липня 2006 року, 22 лютого 2010 року та 4 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які зазначивши, що зарахування грошових коштів за договорами банківським вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором у процедурі ліквідації банку з посиланням на статтю 602 ЦК України є неможливим, оскільки це призведе до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про банки і банківську діяльність», дійшли висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 з підстав недоведеності та безпідставності заявлених вимог.

Надану для порівняння постанову Вищого господарського суду України від 11 липня 2006 року прийнято в справі про визнання недійсною угоди про проведення взаємозаліку однорідних вимог на суму 293 тис. 910 грн 24 коп., постанову цього ж суду від 22 лютого 2010 року - про стягнення коштів за договором поставки.

Ці постанови прийнято в справах з іншим предметом спору, змістом позовних вимог та матеріально-правовим регулюванням правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

Вищий господарський суд України постановою від 4 березня 2015 року скасував рішення судів попередніх інстанцій і направив справу на новий розгляд до місцевого господарського суду з підстав, передбачених статтями 1119 , 11110 ГПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема статей 42, 43, 47, 82, 99, 101 ГПК України.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Івест» про стягнення заборгованості за кредитним договором , за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» про зобов'язання зарахувати грошові кошти за договорами банківських вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук