АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/4953/15-ц Головуючий суддя І інстанції Якименко Л. О.
Провадження № 22-ц/790/4086/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг, про розірвання договорів та про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після його доповнення і уточнення 01 березня 2016 року просив розірвати договори укладені на його податковий номер НОМЕР_1, зобовязати КБ «Приватбанк» розірвати усі банківські рахунки, надання письмової довідки про закриття усіх рахунків, припинення правовідносин, видалення (знищення) усіх його персональних даних, надання довідки про повернення електронного платіжного засобу. Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди та відшкодування понесених ним витрат 486889 грн. 82 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_3 посилався на те, що 08.10.2015 року в момент свого першого звернення до ПАТ КБ Приватбанк позивач офіційно повідомив банк про своє волевиявлення, про свої вимоги щодо розірвання усіх банківських рахунків, щодо розірвання усіх банківських договорів, надання письмової довідки про закриття усіх рахунків припинення правовідносин, видалення (знищення) усіх його персональних даних. Оскільки його банківська карта Приватбанку 162147 має термін дії до 11/2015 року, позивач змушений був повторно звертатися до відділення банку у місті Харків на вулиці Донець-Захаржевського № 6/8. Звертався повторно 27.11.2015 року, але банк знову порушував права позивача, як споживача банківських послуг, порушував діюче законодавство, внаслідок чого позивачем було викликано патруль поліції. Близько 12:30 години наряд автопатрульної поліції, державний номер 1929, бортовий номер 0304, працівники ОСОБА_4, жетон 0003853, та ОСОБА_5, жетон 0003849, спостерігали за подіями. В порушення вимог закону у зазначеному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» банківську картку у позивача не прийняли, довідку про повернення електронного платіжного засобу не надали. Картку позивач змушений зберігати проти своєї волі, в надійно захищеному місці, в сейфі, для недопущення втрати та/або незаконного використання, оскільки картка є власністю банка.

Позивач вперше звертався до відповідача з такою заявою ще восени - на початку жовтня 2015 року. До теперішнього часу позивачу не відомо щодо наявності на його імя у банку незрозумілих рахунків та/або карток «копилочка», «рефералочка», яких позивач не відкривав, не подавав заяви на їх відкриття, не користувався, не давав згоди на їх активацію. На даний час відповідач продовжує порушувати діюче законодавство, продовжує ухилятись від виконання договірного зобовязання. Відповідач не виконує Конституцію, ЦК України, КК України, КУпАП, Закони «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про Національний банк України», «Про захист персональних даних», «Про звернення громадян», «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», постанови НБУ №493, №705, що є порушенням законних прав позивача.

На особисті офіційні звернення позивача до різних відділень ПАТ КБ Приватбанк 08.10.2015 року та 27.11.2015 року відповіді не надано. На офіційне звернення 09.10.2015 року за юридичною адресою рекомендованим цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, що отримано відповідачем 12.10.2015 року, відповіді позивачу також не надано. На офіційні запити Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, листи 20.01.2016 року та 19.02.2016 року відповіді не надано.

Єдине, що можна припустити, виходячи з судової практики за останні декілька місяців з різних апеляційних судів різних областей України, це те, що невідомий незрозумілий рахунок скоріше за все називається «копилка» і це є окремий банківський рахунок з окремим договором № SAMDN і окремою датою. Але це є лише припущення, будь-які фактичні докази відповідачем не надаються.

Вважає, що внаслідок протизаконних дій ПАТ КБ «Приватбанк» він поніс збитки майнового характеру. Окрім того, внаслідок порушення його законних прав протиправними діями ПАТ КБ «Приватбанк», позивачу було завдано значної моральної шкоди. Під час першого звернення 08.10.2015 року до ПАТ КБ «Приватбанк» позивач не мав жодних скарг на свій стан здоровя, як підтверджують медичні заклади попередні скарги на стан здоровя були багато років назад. Після протиправних дій ПАТ КБ «Приватбанк» позивача стан здоровя суттєво погіршився, позивач змушений звертатися до медичних закладів за місцем проживання, до медичних закладів районного рівня, до медичних закладів обласного рівня. Окрім погіршення фізичного здоровя протиправні дії відповідача призвели до душевних страждань посилюють хвилювання, оскільки позивач з самого початку звертався щодо незрозумілих рахунків та/або карток «копилочка», «рефералочка» які позивач не відкривав, не подавав заяви на їх відкриття, не користувався, не давав згоди на їх активацію.

В судовому засідання позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин у позовній заяві та доданих доказів, посилався на те, що відповідач незаконно видав якісь приблизно пять карточок на його імя. Про відкриття зазначених рахунків він не просив. Банк незаконно використовує його персональні дані.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивач не навів доказів стосовно поданої позовної заяви. Особисто позивач не звертався до відділення банку про розірвання договору. Вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, так як відсутній предмет спору.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» вчинити необхідні дії стосовно розірвання усіх банківських угод (рахунків) ОСОБА_3 за його податковим номером НОМЕР_1 з наданням довідки про закриття усіх його рахунків, з видаленням (знищенням) усіх його персональних даних та повернення електронного платіжного засобу. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, а вимоги про стягнення моральної шкоди та судового збору не підлягали задоволенню, оскільки вони залежать та мають похідний характер від задоволення вимог про закриття рахунку.

Судова колегія, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За загальним правилом, відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 2 вказаної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до абз. 4 п. 20.6 гл. 20 Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003 року у день закриття поточного рахунку банк зобовязаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Відповідно до п. 1.4.17 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобовязаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строку, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян.

Відповідно до ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку.

Стаття 1076 ЦК України визначає, що:

1. Банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

2. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним, чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Відповідно до п. 3.1 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою НБУ від 14.07.2006 року № 267, зареєстрованою в МЮ України 03 серпня 2006 року за № 935/12809, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є клієнт, складається за довільною формою і має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» субєкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних.

Судом було встановлено, що з 2008 року ОСОБА_3 користувався банківськими послугами ПАТ КБ «Приватбанк». Позивача, як фізична особа користувався карткою 62147 в останні декілька років, окремо на час роботи в органах податкової служби мав картку банку для отримання заробітної плати як держслужбовець.

При цьому районний суд відхилив заперечення відповідача про те, що ОСОБА_3 не звертався до банку з відповідаю заявою про закриття всіх його рахунків, що спростовуються копією заяви позивача від 09.10.2015 року (а.с. 9); відповіддю управління патрульної служби у м. Харкові про те, що 18.10.2015 року інспекторами патрульної служби здійснювався виїзд на вул. Донець-Захаржевського № 6/8 та на вул.. Маломясницька № 2-А в м. Харкові (а.с. 11).

Відповідно до п.20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою НБУ 12.11.2003 № 492 передбачено, що заява про закриття поточного рахунку може подаватися банку в електронній формі засобами програмно-технічного комплексу "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо, якщо це і передбачено договором банківського рахунку. У цьому випадку заява про закриття поточного рахунку має містити електронний цифровий підпис.

Згідно з п. 20.6. вказаної Інструкції банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком із виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо.

Тому враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 повинен був особисто зявитися до банку і подати заяву, що обумовлено вищевказаною Інструкцією. Посилання позивача на відеофіксацію 08.10.2015 року інспекторами патрульної служби виїзду на вул. Донець-Захаржевського № 6/8 та на вул. Маломясницька № 2-А в м. Харкові, як доказ подання такої заяви про розірвання договору, є безпідставними, оскільки вони не мають підтвердження дотримання позивачем передбаченого законом порядку звернення з такою заяви, що він особисто звернувся з цією заявою до банку, а йому в її розгляді було відмовлено.

Задовольняючи позов частково районний суд виходив з того, що 08.10.2015 року позивач звертався до відділень банку на вулиці Донець-Захаржевського № 6/8 та на вулиці Маломясницька № 2-А співробітники - службові особи ПАТ КБ «Приватбанк» порушували позивача законні права та вчиняли інші правопорушення, тому позивачем було викликано два патрулі поліції, і вони зафіксували на свої пристрої відеореєстратори ці події та оскільки позивач переніс моральні страждання, внаслідок порушення його законних прав протиправними діями ПАТ КБ Приватбанк, то позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 5000 грн.

Однак всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення, суд не зясував, що наявні на а.с. 9, 11 копія заяви ОСОБА_3 від 09.10.2015 року з вимогою розірвати договір усіх банківських рахунків, закрити усі рахунки в банку, закрити усі картки з банку; про поверненням йому залишків коштів готівкою; провести службові розслідування та надати письмову відповідь про відкриття карток та/або рахунків від його імені без його відома та згоди не місять належних і допустимих в розумінні ст. 57 ЦПК України доказів на підтвердження подання такої заяви до банку особисто позивачем ОСОБА_3, що вимагається в інтересах самого позивача згідно до вищевказаних норм закону з огляду на обовязок банку гарантувати збереження банківської таємниці, до якої належать зазначені у вказаній заяві відомості.

Внаслідок цього районний суд дійшов помилкових висновків, що банк порушив передбачені вказаними норами матеріального права обовязки і необґрунтовано зобовязав вчинити необхідні дії стосовно розірвання усіх банківських угод (рахунків) ОСОБА_3 При цьому всупереч принципу правової визначеності, який є складовою частиною Конституційного принципу верховенства права (ст.. 8), районний суд не встановив, які конкретні договори були укладені сторонами і які з них просив розірвати позивач, оскільки визначений у ст.ст. 651, 1075 ЦК України підстави для їх розірвання є різними. Якщо такі договори виходять поза межі договору банківського рахунку, як це вбачається із наведеної вище норми ч.2 ст. 651 ЦК України одного бажання позивача для їх розірвання є недостатнім, повинні бути інші, передбачені у вказаній нормі матеріального права підстави. Крім того, ухвалене рішення районного суду неможливо виконати внаслідок того, що в ньому конкретно не вказані договори, що розриваються.

Стаття 1167 ЦК України передбачає такі підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки у даному випадку позивач не надав належних і допустимих доказів порушення банком своїх обовязків при розірванні договорів тому у даному випадку відсутні й передбачені у ст.. 1167 ЦК України підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Висновки районного суду з цього приводу також є необґрунтованими.

Однак що стосується обовязку банку розглянути заяву ОСОБА_3 про розірвання банківського рахунку, із наданням відповідної довідки за наслідками розгляду такої заяви, то в цій частині заявлений позов повинний бути задоволений, виходячи з наступного.

Як вбачається із досліджених під час апеляційного розгляду справи банківських квитанцій, копії яких містяться на а.с. 24, ОСОБА_3 на підставі договору SAMD №0258 від 28 січня 2008 року сплачував на свій розрахунковий рахунок 304115 МФО 3515 у «Приватбанку» певні грошові кошти (а.с. 24). Доказів про наявність між сторонами інших договорів позивач не надав, його доводи про їх наявність ґрунтуються на припущеннях і тому суд не повинний їх брати до уваги. Позивач для отримання такої банківської інформації не позбавлений права у передбаченому вищевказаним законодавством порядку особисто звернутися до банку із відповідним запитом.

Оскільки як безспірно встановлено апеляційним судом ОСОБА_3 бажає розірвати вищевказаний договір SAMD №0258 від 28 січня 2008 року, умови якого йому невідомі, то банк виходячи з наведених норм матеріального права зобовязаний її розглянути і надати йому відповідну відповідь та довідку стосовно розірвання договору. В цьому питанні колегія суду виходить із передбаченого у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загального принципу справедливого, добросовісного та розумного застосування цивільного законодавства, виходячи з якого в цьому спорі підлягає захисту біль слабша сторона договору, а саме споживач банківських послуг, у якого виявився відсутній договір, який бажає розірвати. В іншій частині позов ОСОБА_3 не доведений і з цих підстав не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір з відповідача в розмірі 487 грн.20 коп. у дохід держави.

Таким чином, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, із частковим задоволенням скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304 , п. 2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 316, 319-325 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» розглянути заяву ОСОБА_3 про розірвання договору банківського рахунку SAMD №0258 від 28 січня 2008 року, з наданням довідки щодо закриття банківського рахунку та проведення остаточного розрахунку.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії