Справа № 354/451/15-ц
Провадження по справі № 2/354/20/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Гребик Л.В.

секретаря Грицюк М.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року.

Позовні вимоги, підтримані в судовому засіданні, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідно до договору №б/н від 03.03.2008 року відповідач ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач всупереч умов договору та ст.ст.598,599 ЦК України не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк, у результаті чого станом на 31.05.2015 року виникла заборгованість в розмірі 16039, 23 грн., яка складається : з заборгованості за кредитом у розмірі 3702,15 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 8090,91 грн., заборгованості з пені та комісії - 3006,21 грн., а також штрафу (фіксованої частини ) 500 грн. та штрафу (процентної складової ) 739,96 грн. Платіжна картка №1208, видана відповідачу за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року має термін дії до 31.03.2010 року, згодом відбувся перевипуск картки №385417, яка дійсна до 31.03.2011 року. Згідно виписки з рахунку 28.03.2012 року та 11.10.2015 року відбулося автоматичне списання коштів із рахунків відповідача відповідно до п. 5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач доручив Банку здійснювати списання з будь-якого рахунку відкритого в Банку, зокрема, з картрахунку, грошових коштів для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Отже, відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним боргу перед Банком. А тому, терміни позовної давності переривалися, з врахуванням ст.264 ЦК України після переривання обчислення строків починається спочатку. Позивач звернуся до суду з позовом до відповідача 27.06.2015 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. З приводу стягнення заборгованості по пені та неустойці вказав, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидами штрафних санкцій.

На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України представник позивача просить позов задовольнити і стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 16039, 23 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року та 243,60 грн. судових витрат по справі.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи позовні вимоги, пояснив, що 03.03.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Платіжною карткою він користувався до 01.01.2009 року до її вилучення банкоматом, на час вилучення картки заборгованості за кредитом у нього не було і була переплата в розмірі 60 грн. На час звернення позивача з позовом сплив строк позовної давності, що є підставою відмови в позові. Перевипуск картки відповідач взагалі заперечив та ствердив, що після 2009 року не звертався до Банку, ніякі кошти на рахунок не сплачував, що відбулося автоматичне зняття коштів із його рахунку у 2012 та 2015 роках йому відомо не було, дізнався про це лише 2015 році під час розгляду справи у суді. Факт надання грошових коштів може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Крім того, позивач не надав для огляду та підтвердження позовних вимог копії кредитної картки відповідача, на якій відповідно до п.5.4 укладеного договору вказано кінцевий строк погашення кредиту. Позивач з 01.01.2009 року жодних претензій-вимог йому не направляв, з позовною заявою звернувся до суду у липні 2015 року, тобто пізніше ніж через 3 роки з моменту закінчення позовної давності. Таким чином, позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню у звязку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦК України. В задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким Банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами кредиту встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 30 % на рік.

Як вбачається з "Заяви" № 055320618, 03.03.2008 року відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та надав свою письмову згоду з умовами договору. Зокрема, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним "Заява" разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які є невідємною частиною договору, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у Заяві.

Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та підписавши «Заяву», 03.03.2008 року відповідач отримав платіжну картку «Універсальна». У 2010 році відбувся перевипуск картки, яка була дійсна до 31.03.2011 року.

Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 31.05.2015 року виникла заборгованість в розмірі 16039, 23 грн., яка складається : з заборгованості за кредитом у розмірі 3702,15 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 8090,91 грн., заборгованості з пені та комісії - 3006,21 грн., а також штрафу (фіксованої частини ) 500 грн. та штрафу (процентної складової ) 739,96 грн.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

В даній справі відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що в силу ч.ч.3.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності спливає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, у якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як встановлено, термін дії перевипущеної картки встановлено до 31.03.2011 року. Отже, перебіг позовної давності розпочався 01 квітня 2011 року. Позивач звернувся до суду з позовом 07.07.2015 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, що за приписами ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до п. 5.6. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач доручив Банку здійснювати списання з будь-якого рахунку відкритого в Банку, зокрема, з картрахунку, грошових коштів для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань.

Як вбачається з виписки з рахунку за договором від 03.03.2008 року за період з 01.01.1999 року по 15.12.2015 року, 28.03.2012 року та 11.10.2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки відповідача в сумі 243,79 грн. та 252,82 грн. відповідно. Автоматичне списання з картрахунків відповідача коштів, здійснене відповідно до п. 5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, позивач розцінює як визнання відповідачем боргу, що перервало перебіг позовної давності. Однак, з такими твердженнями позивача суд не погоджується, виходячи із наступного.

Як стверджує відповідач, автоматичне списання з рахунку коштів відбулося без його відома і ніяк не свідчить про визнання ним боргу. Списання коштів з рухунку відповідача без його відома, без доказів протилежного, не може бути кваліфіковано, як дія, направлена на визнання зобов'язання, оскільки відбулась поза його волею. Те, що умовами надання кредиту відповідач погоджувався наперед з діями Банку по списанню коштів не може розцінюватись як окремий вольовий акт, направлений саме на визнання боргу. Як встановлено, списання коштів з рахунку відповідача 11.10.2015 року відбулося під час розгляду справи в суді, відповідач заперечував позовні вимоги, а відтак зазначене списання не може розцінюватись як визнання відповідачем боргу. Тому посилання позивача на визнання відповідачем боргу та переривання перебігу позовної довності є безпідставними. Крім того, навіть після автоматичного списання боргу, яке мало місце 28.03.2012 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки звернувся до суду з позовом 07.07.2015 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строків позовної давності, який він не просить поновити і не наводить причин поважності пропуску такого строку, навпаки, вважаючи його не пропущеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 16, 253, 256, 257, 258, 259, 261, 264, 267, 526, 530, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Яремчанський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення в повному обсязі виготовлене 19.04.2016 року.

Суддя: ОСОБА_5