У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Вищого професійного училища № 21 про визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати трудові відносини, які склалися між нею та відповідачем з

20 вересня 2010 року по 31 грудня 2014 року безстроковими, поновити її на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи та стягнути на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 20 вересня 2010 року працювала у відповідача на посаді викладача світової літератури на умовах контракту, строком дії до 30 червня 2011 року, а потім за додатковою угодою до контракту від 11 травня 2011 року строком дії до 30 червня

2012 року. Вказувала, що на підставі поданої нею особисто заяви від 9 серпня 2011 року та укладеного трудового договору цивільно-правового характеру від 1 вересня 2011 року № 2 вона була переведена на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи, за умовами договору строком до 30 червня

2012 року. В подальшому, між нею та адміністрацією училища неодноразово укладалися додаткові угоди до трудового договору № 2 без зазначення його умов. Останню додаткову угоду вона вимушена була підписати із зазначенням строку трудового договору до 31 грудня 2014 року, по закінченню якого її було звільнено з роботи. Вважала своє звільнення незаконним, так як фактично між нею та керівництвом училища склалися безстрокові трудові відносини.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня

2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано строковий трудовий договір від 1 вересня 2011 року № 2, укладений між ОСОБА_4 та Вищим професійним училищем № 21 міста

Миколаєва, таким, що укладений на невизначений строк.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи Вищого професійного училища № 21 міста Миколаєва з 31 грудня 2014 року.

Стягнуто з Вищого професійного училища № 21 міста Миколаєва на користь ОСОБА_4 39 972 грн 57 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3 тис. грн витрат на правову допомогу, а разом 43 972 грн 57 коп.

Стягнуто з Вищого професійного училища № 21 міста Миколаєва на користь держави судовий збір у сумі 439 грн 73 коп.

Відмовлено у задоволенні витрат у сумі 36 грн 62 коп. на кур'єрську доставку.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць в розмірі 5 239 грн 85 коп.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 4 листопада

2015 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов вірного висновку про те, що при звільненні позивача з боку відповідача відсутні порушення вимог чинного трудового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої позивачкою особистої заяви від 9 серпня 2011 року та укладеного трудового договору цивільно-правового характеру від 1 вересня 2011 року № 2, вона була переведена на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи, за погодженням сторін, строком дії цього договору до 30 червня 2012 року.

В подальшому, позивачка та адміністрація ВПУ № 21 укладали додаткові угоди від 21 квітня 2012 року, від 29 квітня 2013 року та 26 червня 2014 року до трудового договору № 2 про продовження його дії на попередніх умовах, строком дії до 30 червня 2013 року, 30 червня 2014 року та до 31 грудня

2014 року.

Ці додаткові угоди підписані сторонами, якими погоджені строки дії трудового договору, укладеного між ними.

Тобто вказаним наказом та додатковими угодами до нього визначено строк роботи позивачки на посаді до настання певної події, а саме до закінчення строку дії договору.

З копії наказу про переведення ОСОБА_4на посаду заступника директора з навчально-методичної роботивбачається, що остання з його положеннями ознайомлена, про що свідчить її підпис, ніяких зауважень щодо нього не висловлювала.

Правильним є висновок апеляційного суду про те, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір, що відповідає чинному законодавству.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 листопада

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик