У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Мостової Г.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ложовська ЙоаннаЄвгенівна, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 04 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.Є. та зареєстрований у реєстрі за № 1079.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона від дня свого народження, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає у будинку АДРЕСА_1. Після досягнення повноліття їй стало відомо про те, що 04 листопада 2010 року між її матір'ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення виконання зобов'язань перед ОСОБА_3, ОСОБА_2 передала їй в іпотеку вказаний житловий будинок, а також земельну ділянку площею 0,1768 га за цією ж адресою.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх боргових зобов'язань, ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на іпотечне майно та намагається виселити позивача ОСОБА_1 із будинку АДРЕСА_1.

Зазначений договір іпотеки є незаконним, оскільки його було укладено всупереч її інтересам, як неповнолітньої, та без згоди органу опіки та піклування. Крім того на час укладення договору іпотеки площа та конфігурація будинку значно збільшилась у порівнянні з відомостями, викладеними у документах на цей будинок, що свідчить про відсутність у спірному договорі іпотеки всіх істотних умов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину)Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 09 вересня 2015 року (справа № 6-405цс15), укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що за місяць до укладення спірного договору іпотеки - 08 жовтня 2010 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 було знято з реєстрації та 09 жовтня 2010 року зареєстровано за іншою адресою: АДРЕСА_2. Останню адресу ОСОБА_1 зазначала місцем свого проживання під час пред'явлення до Пустомитівського районного суду Львівської області інших позовів. Крім цього суди виходили з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що в іпотеку було фактично передано об'єкт нерухомого майна за іншими характеристиками, ніж про це вказано в договорі іпотеки.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що її місце проживання у будинку АДРЕСА_1 було знято 08 жовтня 2010 року з реєстрації незаконно не доведені належними доказами.

Посилання заявника на те, що судами надано неналежну оцінку наданим нею доказам щодо невідповідності опису об'єкту іпотеки його реальним розмірам на день укладення оспорюваного договору, не дають підстав для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки переоцінка досліджених судами доказів не входить до компетенції суду касаційної інстанції за змістом ст. 335 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.І. Мостова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко