Справа №592/1809/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/713/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
У Х В А Л А

14 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність і необґрунтованість вказаної ухвали, порушення судом вимог процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду питання по суті.

Вказує, що накладення арешту в порядку ст. 1057-1 ЦК України не є способом забезпечення позову відповідно до ст. 152 ЦПК України. Зазначає, що кредитний договір недійсним не визнавався, а тому наслідки за ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України не застосовуються. Крім того вважає, що оскільки між сторонами договір іпотеки укладено 24 квітня 2008 року, тому введена в дію з 04 листопада 2012 року ст. 1057-1 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника банку, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав передбачених ст.152 ЦПК України для задоволення заяви банку про накладення арешту на квартиру позивача, тобто в порядку забезпечення позову.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що відразу після звернення ОСОБА_3 з позовними вимогами до банку про визнання недійсними кредитного договору від 24 квітня 2008 року № 184/08-ЖКПФ, додаткового договору № 3 від 01 вересня 2009 року до кредитного договору, договору іпотеки № 179/08-ІФ від 24 квітня 2008 року та додаткового договору № від 01 вересня 2009 року до договору іпотеки, представником банку 18 травня 2015 року подано до суду заяву про накладення арешту на майно в порядку ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України (т. 1 а.с. 47).

Відповідно до вказаної норми визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт (ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т. 1 а.с. 81).

Вказаним рішенням, як зазначив апеляційний суд в ухвалі від 12 червня 2015 року, суд першої інстанції не вирішив заявлених позивачем вимог про визнання недійними договору іпотеки №179/08-ІФ від 24 квітня 2008 року та додаткового договору №1 від 01 вересня 2009 року до договору іпотеки, а тому апеляційною інстанцією повернуто справу для вирішення цих вимог відповідно до ст. 220 ЦПК України (т. 1 а.с. 95).

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 липня 2015 року визнано недійсними договір іпотеки №179/08-ІФ від 24 квітня 2008 року, укладений між банком та позивачем, та додатковий договір №1 від 01 вересня 2009 року до договору іпотеки (т. 1 а.с. 112).

За наслідками апеляційного перегляду зазначені рішення місцевого суду від 20 травня 2015 року та додаткове рішення від 09 липня 2015 року набрали законної сили 02 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 160).

23 липня 2015 року представник банку звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив накласти арешт на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 та яку обґрунтував тим, що місцевим судом питання щодо застосування наслідків недійсності договору, передбачених ст. 1057-1 ЦК України, яке ставилося у заяві від 18 травня 2015 року, не було вирішене.

Так, відповідно до зазначеної норми, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті (ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 жовтня 2015 року у задоволенні заяви банку про ухвалення додаткового рішення відмовлено, проте ухвалою апеляційного суду від 12 листопада 215 року ухвала місцевого суду скасована, а питання про ухвалення додаткового рішення передане на новий розгляд (т. 1 а.с. 197, 225).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2015 року відмовлено банку в ухваленні додаткового рішення про накладення арешту на квартиру в порядку ст. 1057-1 ЦК України, проте 24 лютого 2016 року апеляційним судом ухвала місцевого суду скасована, а питання про накладення арешту на квартиру передане на новий розгляд (т. 1 а.с. 242, т. 2 а.с. 25).

Апеляційний суд, переглядаючи зазначені вище ухвали місцевого суду, якими у задоволенні заяви банку про ухвалення додаткового рішення відмовлено, вказував, що визнавши додатковим рішенням договір іпотеки та додатковий договір до нього недійсними, суд першої інстанції не зазначив про дії, які треба у зв'язку з прийнятим рішенням виконати, а саме накласти арешт на майно, що було предметом іпотеки. Крім того зазначалося, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що заявлена відповідачем підстава для ухвалення додаткового рішення не передбачена ст. 220 ЦПК України, безпідставно вважаючи прохання про накладення арешту на предмет іпотеки у порядку ст. 1057-1 ЦК України вимогою, яка у даній справі не досліджувалася.

Окремо зверталася увага апеляційним судом і на допущені порушення ст. 168, ч. 2 ст. 208 ЦПК України при розгляді заяви банку від 18 травня 2015 року про накладення арешту на квартиру позивача.

Проте місцевий суд зазначеного вище при вирішенні заяви банку про накладення арешту на квартиру позивача не врахував та помилково вважав, що дане питання має бути розв'язане, виходячи з положень ст. 152 ЦПК України, тобто в порядку забезпечення позову. При цьому не звернув увагу на те, що у даній справі відбувся розгляд справи по суті та ухвалено рішення.

Положення ст. 1057-1 ЦК України, зокрема ч. 5, носять імперативний характер та зобов'язують суд при вирішенні питання про недійсність договору застави у випадку звернення кредитодавця з відповідною заявою накласти арешт на майно, яке було предметом застави.

В цивільному процесі процесуальною формою вирішення цього питання, на відміну від господарського процесу, про що зазначав апеляційний суд в ухвалі від 24 лютого 2016 року, є додаткове рішення.

Таким чином, вирішуючи питання щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки, передбачених ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, суд першої інстанції мав виходити з положень ст. 220 ЦПК України, тобто ухвалити додаткове рішення, а не забезпечити позов.

Оскільки при вирішенні зазначеного питання місцевий суд порушив порядок, встановлений для його вирішення, ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року скасувати, а питання щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -