Ухвала

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював, і остаточно просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання відповідачем за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, упущену вигоду у сумі 5 730 261 грн 62 коп., а також суму заробітку у розмірі 33 118 грн 45 коп.

Позивач посилався на те, що внаслідок його незаконного засудження та взяття під варту він втратив заробіток в СП ТОВ «Співдружність» у сумі 6 060 грн 58 коп. та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у сумі 27 057 грн 87 коп., а всього 33 118 грн 45 коп., що підтверджується довідкою аудитора ОСОБА_6 від 29 вересня 2009 року.

Також зазначав, що внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він був позбавлений можливості організувати своє зернопереробне виробництво, в результаті чого за період з 1 лютого 2002 року по 31 грудня 2009 року не отримав чистий прибуток у сумі 5 730 261 грн 62 коп., що вважає упущеною вигодою відповідно до довідки аудитора ОСОБА_6 від 29 вересня 2009 року, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_5 упущену вигоду у сумі 5 730 261 грн 62 коп. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_5 суму заробітку у розмірі 33 118 грн 45 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_5 упущену вигоду у розмірі 5 730 261 грн 62 коп. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_5 заробітну плату у розмірі 33 118 грн 45 коп.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2015 року клопотання ОСОБА_5 про відмову від позовних вимог в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України заробітної плати, неотриманої ним за час роботи в СП ТОВ «Співдружність» у сумі 6 060 грн 58 коп. та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у сумі 27 057 грн 87 коп., а всього на суму 33 118 грн 45 коп., задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_5 від позовних вимог до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України заробітної плати, неотриманої ним за час роботи в СП ТОВ «Співдружність» у сумі 6 060 грн 58 коп. та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у сумі 27 057 грн 87 коп., а всього на загальну суму 33 118 грн 45 коп. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2014 року в частині задоволення вимог ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України заробітної плати, неотриманої ним за час роботи в СП ТОВ «Співдружність» у сумі 6 060 грн 58 коп. та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у сумі 27 057 грн 87 коп., а всього на загальну суму 33 118 грн 45 коп., скасовано та провадження у справі в частині вказаних позовних вимог та апеляційне провадження у цій частині за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України закрито (а. с. 280-282, т. 6).

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди продовжено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, упущена вигода фактично є втраченим доходом особи.

Згідно із Законом України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», фізичній особі - потерпілому відшкодовуються, зокрема, і інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

За таких обставин упущена вигода, про стягнення якої заявлені вимоги, є доходом, який, як вважає позивач, втрачений ним внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду і який міг бути ним реально одержаний за звичайних обставин, якби його право не було порушеним.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про стягнення на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди та заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що кримінальну справу стосовно позивача було закрито на підставі недоведеності його участі у вчиненні злочину, що відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дає йому право на відшкодування шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням. У результаті незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду ОСОБА_5 був позбавлений можливості і не зміг організувати своє зернопереробне виробництво, в результаті цього за період з 1 лютого 2002 року по 31 грудня 2009 року за відрахуванням усіх витрат він не отримав чистий прибуток у сумі 5 730 261 грн 62 коп., що є згідно з аудиторським розрахунком від 29 вересня 2009 року упущеною вигодою.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та під час перегляду справи в апеляційному порядку встановив наступні обставини.

29 січня 2001 року ОСОБА_5 звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до СП ТОВ «Співдружність», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про поділ майна СП ТОВ «Співдружність» та виділ його частки.

20 лютого 2001 року стосовно ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), за фактом привласнення ним, як співвласником та комерційним директором СП ТОВ «Співдружність», коштів, отриманих від реалізації муки, на суму 3 450 грн.

10 квітня 2001 року ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_9 придбали підприємство ТОВ «Чеколіс-ЛТД» і ОСОБА_5 став його директором.

21 травня 2001 року позивачу було пред'явлено обвинувачення у розкраданні майна та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2001 року ОСОБА_5 визнано винним за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на два роки. Змінено запобіжний захід на утримання під вартою.

Кримінальна справа неодноразово розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2005 року кримінальну справу направлено прокурору для провадження додаткового розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ Комсомольського ВМ ХМВ ГУ МВС в Херсонській області від 2 червня 2007 року кримінальну справу закрито на підставі ст. 213 КПК України у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 10 січня 2002 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 24 вересня 2004 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до СП ТОВ «Співдружність», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про поділ майна СП ТОВ «Співдружність» та виділ його частки відмовлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 листопада 2011 року, ухваленим у справі ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про відшкодування матеріальної шкоди (витрати на придбання ліків, витрати на лікування) та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2012 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 листопада 2011 року змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 250 000 до 100 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі «Оруджев проти України» вбачається, що 22 грудня 2005 року ОСОБА_5 подав до суду заяву проти України (а. с. 129-136, т. 6). Судом встановлювалися обставини щодо кримінального провадження проти заявника та обставини цивільного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до СП ТОВ «Співдружність», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про поділ майна СП ТОВ «Співдружність» та виділ його частки. При цьому суд оголосив скаргу ОСОБА_5 щодо тривалості провадження прийнятною, а решту скарг щодо шкоди, завданої його компанії та втрати ним заробітку, як результатів кримінального провадження щодо нього неприйнятними, і постановив, що держава-відповідач повинна виплатити заявникові 1 400 євро відшкодування моральної шкоди і 36 євро компенсації судових витрат, а решту вимог заявника суд відхилив.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд прийняв до уваги обставини, що були встановлені судами під час розгляду вищезазначених справ, а також виконуючи відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, належним чином дослідив всі обставини у справі та відповідно до ст. ст. 60, 212, 303, 316 ЦПК України надав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_5 позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди. При цьому позивач не довів суду належними і допустимими доказами, що в результаті незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він був позбавлений можливості і не зміг організувати своє зернопереробне виробництво, і що саме в результаті незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він за період з 1 лютого 2002 року по 31 грудня 2009 року не отримав чистий прибуток (упущену вигоду) у сумі 5 730 261 грн 62 коп.

Такий висновок апеляційного суду відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на вимогах Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко
І.К. Парінова

О.В.Ступак