Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/5416/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження №22-ц/778/4838/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої субсидії,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (далі УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої субсидії, зазначивши, що в жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернулася з заявою про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яка була призначена з 01.10.2008 року по 30.04.2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива».

Протягом 2008-2014 років ОСОБА_3 в заявах та деклараціях постійно вказувала невірну інформацію про те, що вона є власником житла АДРЕСА_1 та ставила особисту підпис про те, що вона попереджена про відповідальність за надання недостовірної інформації.

При зверненні за призначенням субсидії в жовтні 2014 року ОСОБА_3 повідомила, що вона не є власником житла, власником з 2008 року є дочка ОСОБА_4.

Внаслідок подання з 2008 року документів з недостовірними відомостями про майновий стан, що вплинуло на призначення та виплату субсидії, вважає, що відповідач незаконно отримала субсидію у сумі 6 394,57 грн..

Відповідачу було направлено письмове повідомлення про розмір боргу та строки повернення, але до теперішнього часу борг не повернуто.

На підставі зазначеного УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради просило суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності за вимогами про стягнення надміру виплаченої субсидії з 01.11.2008 року, стягнути на з ОСОБА_3 суму надміру виплаченої субсидії у розмірі 6 394,57 грн. на користь УПСЗН.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради суму надмірно виплаченої субсидії в розмірі 2793 грн. 62 коп. та державне мито на користь держави 243,60 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької областіподало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року провадження у справі закрито; розяснено УПСЗН право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу УПСЗН задоволено частково, ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, оскільки у цій справі спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на кошти та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, отже цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про отримання судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки (а.с.110-111).

Від УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надійшла заява, в якій просять суд розглянути справу за відсутністю представника управління, зазначають, що апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити в повному обсязі (а.с.112).

ОСОБА_3 також подала заяву про розгляд справи за її відсутності, посилаючись на тяжкий стан здоровя та матеріальний стан (а.с.114).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 17.10.2008 року щорічно зверталася до УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради із заявами про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі яких їй призначалася субсидія (а.с.6-13).

При оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 зазначала, що є власником квартири АДРЕСА_2.

08 жовтня 2014 року ОСОБА_3 також звернулася до УПСЗН із відповідною заявою, в якій вказала, що власником жила з 2008 року є її донька ОСОБА_4 (а.с.3).

Згідно із інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.04.2015 року ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 17.09.2008 року (а.с.4).

Відповідно до перерахунку субсидії на житлово-комунальні послуги ОСОБА_3 в звязку з наданням нею недостовірної інформації були надмірно виплачені кошти за період з 01.10.2008 року по 30.09.2014 року в сумі 6 394 грн. 57 коп. (а.с.5).

Пунктом 6 Положення Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21 жовтня 1995 року (в редакції чинної на час виникнення правовідносин сторін) (далі Положення) визначено, що субсидія призначається уповноваженому власнику (співвласнику) житла, наймачу державного та громадського житлового фонду, членові житлово-будівельного (житлового) кооперативу, власнику (співвласнику) житлового приміщення, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації. Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Пунктом 20 Положення передбачено, що сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію. У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилаючись на поважність пропуску строку позовної давності позивач зазначав, що дізнався про надання відповідачем недостовірної інформації у травні 2015 року на підставі інформації з Реєстру власності на нерухоме майно.

Основним доводом апеляційної скарги УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області є необґрунтована відмова судом першої інстанції у поновленні строку позовної давності, оскільки чинним законодавством не передбачено стовідсоткову перевірку особових справ заявників.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Пунктом 8 Розділу ІІІ Положення про проведення перевірок цільового використання бюджетних асигнувань, передбачених для надання населенню субсидій та адресної соціальної допомоги, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, Державного комітету статистики України №119/167/96/114/175/266 від 21.07.1999 року визначено, що перевірки правильності нарахування, своєчасності перерахування та цільового використання відділами (управліннями) субсидій, управліннями соціального захисту населення коштів, передбачених на виплату житлових субсидій та на виплату соціальної допомоги проводяться Міністерством праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, управліннями соціального захисту населення обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, контрольно-ревізійними управліннями, місцевими органами державної статистики та фінансовими відділами у кожному відділі субсидій або управлінні соціального захисту населення не рідше одного разу в два роки.

З огляду на вказану норму закону, позивач мав обєктивну можливість дізнатися про порушення законодавства до травня 2015 року.

Таким чином, у даній справі позивачем не доведено того факту, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2