У х в а л а

іменем україни

04 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В., Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській про визнання протоколу про адміністративне порушення недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що Управлінням державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській (далі − УДАІ ГУ МВС України у Львівській області) незаконно помістили його автомобіль на арештмайданчик.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦК України ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів щодо заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

І.К.Парінова