Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Карпенко С.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 21 липня 2001 року по 11 вересня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_6 у позивача виник спір з відповідачем щодо майна спадкодавця. Так, до спадкового майна входить ѕ частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги має право на ј частину вказаної квартири. Однак ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила вселити її та малолітнього ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено, що їй чи її сину належить частка у квартирі АДРЕСА_1, оскільки відсутнє свідоцтво про спадщину на це майно, а тому їх законні права та інтереси відповідачем не порушені.

Проте, з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя 25 жовтня 2002 року у них народився син ОСОБА_4

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 лютого 2014 року позивач звернулась до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, а 24 грудня 2013 року ОСОБА_3 як законний представник малолітнього ОСОБА_4 подала таку ж заяву про прийняття спадщини сином.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно якої за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку на території Ременівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, площею 0,0823 га, в с. Вислобоки Кам'янка-Бузького району Львівської області; грошові кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_6, розподіляються наступним чином: 1/3 частина коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_6, належать ОСОБА_3; 2/3 частини коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_6, належать ОСОБА_5; визнано право власності на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_2, належну померлому ОСОБА_6, за ОСОБА_5; при цьому ОСОБА_5 з метою компенсації різниці у частці ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2, перераховує на особовий рахунок ОСОБА_4 6 224 грн.

Крім того, до складу спадщини входить ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа-відповіді П'ятої Львівської державної нотаріальної контори від 30 квітня 2015 року, що міститься у спадковій справі до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, оформити право на спадщину відносно майна померлого - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не можливо у зв'язку із неподанням правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 надати ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1

Згідно із статтями 395, 396 ЦК України, особа, яка має речові права на чуже майно (право володіння, користування тощо), має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України (глава 29 Захист права власності) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статей 1216, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Вказаний вище висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15, який відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року встановлено, що 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 була визначена за ОСОБА_4 як за спадкоємцем першої черги (а. с. 64-65).

Вказаним вище рішенням також встановлено, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру, які необхідні для оформлення права власності на вказане нерухоме майно, знаходяться у відповідача, яка в добровільному порядку такі документи відмовляється надавати.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, дійшли помилкового висновку, що відсутність свідоцтва про право на спадщину позбавляє ОСОБА_4 як спадкоємця першої черги прав на володіння та користування спадковим майном - ј частиною квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

С.О.Карпенко

І.М. Фаловська