АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Заєць Т.О.
№22-ц/796/5915/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання.

У мотивування вимог посилалася на те, що 13.01.2012 року між нею та ОСОБА_4 укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №3-56.

Згідно п. 1 даного Договору ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_4 квартиру за АДРЕСА_1.

Натомість, відповідно до п. 5 Договору ОСОБА_4 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_2, забезпечуючи її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом та необхідною допомогою, грошова оцінка яких складає суму 1000 грн готівкою щомісяця.

У неї не було близьких рідних, які б могли піклуватись та доглядати за нею (єдині рідні брати проживають у Росії), а ОСОБА_4 весь цей час постійно пропонувала укласти їй договір довічного утримання, майже нав'язувала його.

Коли вона захворіла і їй стало тяжко пересуватися, то погодилась укласти такий договір, сподіваючись на допомогу ОСОБА_4

Проте, з моменту укладення договору довічного утримання, ОСОБА_4 стала її навідувати лише раз на місяць з метою забрати пенсію та заплатити за ці кошти за квартиру, щоб не було заборгованості за комунальні послуги. Крім того, ОСОБА_4 приносила пакет продуктів, яких вистачало лише на три-чотири дні.

Не дивлячись на те, що вона хворіла, відповідач жодного разу не придбала їй необхідні ліки.

У зв'язку з такими тяжкими обставинами, вона була змушена заселити весною 2012 року в свою квартиру квартирантку ОСОБА_6, яка разом з ОСОБА_7 доглядали її.

Крім того, ОСОБА_4 в 2012 році забрала всі її документи, в зв'язку з чим вона була змушена звернутись до органів внутрішніх справ.

А вже 16 квітня 2015 року ОСОБА_4 вчинила з нею сварку щодо проживання у квартирі квартирантів, під час якої відповідач кульком з яблуками її побила, через що вона змушена була викликати міліцію.

З урахуванням наведеного просила суд розірвати Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 13.01.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №3-56; визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача.

Зазначає, що в позовній заяві ставилося питання не про невиконання, а про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором.

Щодо розрахунку відповідача про витрати, затрачені на утримання ОСОБА_2, що включають житлово-комунальні послуги, одяг, ліки, продукти харчування, вказує, що Договором довічного утримання не передбачено як спосіб утримання ОСОБА_2 сплачувати комунальні та інші платежі, так як відповідно до умов Договору квартира перейшла у власність ОСОБА_4

Окрім того, чеки, надані відповідачем, не містять жодних відомостей, які підтверджували б факт придбання продуктів, ліків саме ОСОБА_4, як і не підтверджують ту обставину, що ці продукти, ліки були придбані саме для утримання та допомоги позивача. Лише незначна частина даних чеків має підписи ОСОБА_2

Також з даних чеків вбачається, що деякі товари, які були придбані відповідачем, не могли бути призначені саме для позивача. До того ж, такі чеки можна взяти у кожному магазині або супермаркеті, а тому дані докази не можуть бути взяті до уваги як належні та допустимі.

Посилається, що надані відповідачем розписки, складені нібито позивачем, не можуть категорично підтвердити розмір витрат на утримання позивача, так як багато з них не мають дати, оцінки продуктів або взагалі є такими, що не підлягають читанню. При цьому, позивач зазначила в суді, що частина даних розписок складена не нею особисто, а іншою особою з наслідуванням її почерку.

Крім того, суд не звернув уваги на той факт, що дані розписки хоч і мали місце бути, проте вони складались раз або двічі на місяць, починаючи з вересня 2012 року, що підтверджує тезу позивача про те, що незначна допомога надавалась раз чи двічі на місяць. Даний факт також підтверджує те, що допомога надавалась неналежним чином.

Також апеляційна скарга містить посилання на те, що середньомісячна сума допомоги з урахування індексу інфляції повинна була складати в 2014 році 1121 грн, а в 2015 році - 1654 грн.

До того ж, позиція позивача підтверджується показами основного свідка ОСОБА_9, чим фактично спростовані покази інших свідків.

Зазначає, що відповідно до акта обстеження житлових умов проживання ОСОБА_2 від 07.08.2015 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в занедбаному стані та потребує ремонту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 30 січня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за номером №3-56. (а.с. 5 т. 1)

Відповідно до п. 1 Договору довічного утримання ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_4 належну їй на праві особистої власності квартиру за АДРЕСА_1.

Пунктом 5 Договору довічного утримання передбачено, що ОСОБА_4 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_2, забезпечуючи її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом та необхідною допомогою, грошова оцінка яких складає 1 000 грн готівкою щомісяця. В разі інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнта індексації прибутків населення; забезпечення організації похорон та ритуальних послуг в разі смерті відчужувача; забезпечення її житлом шляхом збереження права безкоштовного проживання у відчужуваній квартирі.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Статтею 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Згідно із ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що з моменту укладення Договору довічного утримання ОСОБА_4 навідувала її лише раз на місяць з метою забрати пенсію та заплатити цими коштами за квартиру, а пакет продуктів, які приносила відповідач, вистачало лише на три-чотири дні. До того ж, ОСОБА_4 жодного разу не придбала їй необхідні ліки.

В апеляційній скарзі, представник апелянта ОСОБА_3 вказує, що в позовній заяві ставилося питання не про невиконання, а про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, проте такі посилання спростовуються змістом позовної заяви. (а.с. 2 т. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підтвердження своїх доводів позивач посилалася на єдиний доказ, покази свідка ОСОБА_9, яка проживала в її квартирі в якості квартиранта.

На спростування показів цього свідка, ОСОБА_4 пояснила, що саме вона почала налаштовувати ОСОБА_2 проти неї для створення конфлікту.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 зазначила, що знає ОСОБА_2 протягом 40 років. Весь цей час її підтримувала та допомагала. Після укладення Договору довічного утримання між ними продовжувались добрі стосунки, проте ОСОБА_2 в силу свого віку і стану здоров'я попала під вплив сторонніх осіб та почала відмовлятися від її допомоги. Вважає дану ситуацію тимчасовою. Покладається на те, що їй вдасться переконати ОСОБА_2 змінити своє ставлення до неї, а коли стосунки не складуться, не виключає можливість добровільного розірвання Договору довічного утримання за обопільною згодою.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтвердила, що в її квартирі поселилась жінка, яка їй допомагає, тому вона бажає розірвати Договір довічного утримання.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно зазначено судом першої інстанції, доводи позивача щодо невиконання відповідачем умов Договору довічного утримання спростовуються розписками ОСОБА_2 про виконання умов договору, в яких зазначається про належне виконання умов договору з 01.11.2011 року по 01.05.2015 року (а.с. 66-78, 133, 135 т. 1).

Не заслуговують на увагу посилання представника апелянта, що частина даних розписок складена не ОСОБА_2 особисто, а іншою особою з наслідуванням її почерку, оскільки клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи ні позивачем, ні її представником в суді першої інстанції не заявлялося, інших доказів на спростування цього не надано.

Не є підставою для скасування рішення суду доводи апелянта, що розписки складались раз або двічі на місяць, починаючи з вересня 2012 року, що підтверджує тезу позивача про незначну допомогу від відповідача раз чи двічі на місяць, оскільки в розписках зазначені періоди виконання ОСОБА_4 умов договору.

Як на підставу своїх заперечень, ОСОБА_4 надані розписки про надання продуктів харчування, чеки. (а.с. 80-132 т. 1, а.с. 29-31, 69-77, 111-116, 165-172 т. 2)

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що виконання ОСОБА_4 умов Договору довічного утримання підтверджується показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Щодо показів свідка ОСОБА_9, на які представник апелянта посилається в апеляційній скарзі, то такі докази спростовуються показами допитаних судом свідків та оціненими судом письмовими доказами.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 також зазначає, що відповідно до акта обстеження житлових умов проживання ОСОБА_2 від 07.08.2015 року квартира АДРЕСА_1 знаходиться в занедбаному стані та потребує ремонту.

Проте, умовами Договору довічного утримання не передбачено проведення ремонтних робіт у спірній квартирі.

Отже, всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, суд у своєму рішенні дав оцінку всім доказам і в колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки цих доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва