АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22ц/774/1299/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі -ДП «Східний ГЗК») з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 137 800 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що впродовж тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання та висновком МСЕК від 10 листопада 2015 року йому встановлено 20 % втрати професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та на його користь з ДП «Східний ГЗК» стягнуто 9 000,00 грн. моральної шкоди, а також на користь держави - судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «Східний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» (надалі ПАТ «Євраз ОСОБА_5»). Ставить під сумнів факт набуття позивачем професійного захворювання саме з вини відповідача, а не інших підприємств, на яких працював позивач, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року на користь позивача вже стягнуто моральну шкоду в розмірі 9 000,00 грн. з ПАТ «Євраз ОСОБА_5». Вказує й на недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди з вини відповідача, оскільки, відповідно до акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача, винних осіб у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, крім самого позивача, не встановлено, що свідчить про відсутність протиправних дій з боку відповідача. Крім того, вважає, що суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не дотримався вимог Закону України «Про судовий збір».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 22 лютого 1988 року по 12 листопада 2001 року (13 років 8 місяців) працював на підприємстві відповідача на різних посадах: гірничим робітником, підземним машиністом електровозу, підземним гірничим майстром на шахті «Смолинська» (а.с.20-22).

Висновком ЛЕК НДІ Промислової медицини від 11 серпня 2015 року ОСОБА_4встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху) (а.с. 10).

Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 вересня 2015 року встановлено, що причиною професійних захворювань позивача стала робота впродовж тривалого часу в умовах впливу перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, з яких на підприємстві відповідача протягом 13 років 8 місяців (а.с. 7-8).

Висновком МСЕК від 10 листопада 2015 року ОСОБА_4первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності з датою повторного огляду 01 листопада 2016 року (а.с. 9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4, встановивши, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 вересня 2015 року, причиною виникнення професійних захворювань стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Східний ГЗК» на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності відмови суду у задоволенні клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи ПАТ «Євраз ОСОБА_5» не можуть бути взятими до уваги, оскільки предметом даного спору є завдання моральної шкоди позивачу самостійними винними діями ДП «Східний ГЗК».

Посилання відповідача на неврахування судом того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року на користь позивача вже стягнуто моральну шкоду в розмірі 9 000,00 грн. з ПАТ «Євраз ОСОБА_5», не є підставою для скасування рішення суду та звільнення відповідача від обовязку відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що професійні захворювання отримані позивачем під час роботи у шкідливих умовах праці, в тому числі, на підприємстві відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача винних осіб у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, крім самого позивача, не встановлено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, обумовлена лише тривалістю праці позивача і, вочевидь, зміною протягом цього часу осіб, відповідальних за охорону праці, проте, вказана обставина не знімає з відповідача обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність у встановленому законом порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений висновком МСЕК від 10 листопада 2015 року, внаслідок чого позивач час від часу змушений проходити курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не знімають з відповідача обовязку виконання вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці й відповідальності у встановленому законом порядку за їх невиконання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, а також обсягом фізичних та душевних страждань позивача. При постановленні рішення суд першої інстанції врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача за наслідками професійного захворювання, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ДП «Східний ГЗК», конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Однак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не дотримався норм ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, отже розмір судового збору, стягнутого судом першої інстанції з ДП «Східний ГЗК» на користь держави, необхідно зменшити з 1378,00 грн. до 487 грн. 20 коп., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2016 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, зменшивши його з 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок до 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_6