Справа № 415/5020/16-ц
Провадження № 2/415/2177/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.11.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бойко С.Л.

при секретарі Тимофієвої О. В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника органа опіки та піклування Лисичанської міської ради ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітнього ОСОБА_5 третя особа орган опіка та піклування Лисичанської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2016 року позивач звернулася суду із вищевказаним позовом і просила визнати ОСОБА_3 та її малолітнього сина, ОСОБА_5, 07.08.2014року народження такими, що втратили право користування належною позивачу на праві власності квартирою №10 в будинку №4 по вул. Севастопольській м.Лисичанськ з підстав, передбачених ст.ст.316-319, 321,405 ЦК України, скільки останні з березня 2013 року без поважних причин не проживають в спірній квартирі, їх речі в кварирі відсутні, комунальні послуги не сплачують. У звязку з реєстрацією в квартирі дочки та онука вона не має змоги оформити субсідію. Просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 та її малолітнього сина, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач по справі є її дочкою, між ними склалися дуже складні відносини. Після укладення шлюбу з ОСОБА_6 з 01.03.2014року дочка припинила проживати в спірній квартирі, забрала свої речі та стала проживати разом з чоловіком. Після народження сина, ОСОБА_5 вона на прохання дочки зареєструвала останнього за місцем реєстрації дочки. Вона не заперечує проти того, що дочка разом з сином проживали в квартирі з лютого по травень 2015року. На почві недостойної поведінки дочки між ними часто виникали сварки. 24.05.2015року дочка забрала свої речі та дитину і покинула квартиру. На теперішній час в квартирі відсутні речі ОСОБА_3 крім тих, які вона, позивачка, придбала за свої кошти для дочки та вважає їх своєю власністю. На теперішній час вона категорично заперечує проти реєстрації дочки та онука в квартирі, так як веде не достойно і між ними неприязні відносини. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги позивача і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнала і пояснила суду, що вона є дочкою позивача. З самого дитинства вона була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Ствердження позивача що вона не проживає з дитиною у вказаній позивачкою квартирі з березня 2013 року не відповідає дійсності. 01.03.2014року вона вийшла заміж і стала проживати разом з чоловіком в спірній квартирі, а потім на квартирі, так як в малогабаритній спірній квартирі проживали її мати та вітчим. Сина вона народила 07.08.2014 року та зі згоди матери вона після народження дитини мешкала разом із дитиною за адресою: м.Лисичанськ, вул..Севастопольська, 4/10.Позивач надала три довідки, які нібито підтверджують той факт, що вона не мешкала за цією адресою з березня 2013 року. Таким чином ці довідки засвідчують той факт, що її дитина, яка народилася у 2014 році, не проживала у квартирі з березня 2013 року. Так, дійсно, до свого народження дитина там не проживала, а ось після народження вона разом з дитиною мешкали в квартирі тривалий час. Крім того, в якості свідків зазначені особи, які не мешкають у нашому під "їзді та не можуть категорично свідчити про той факт, чи мешкає вона за вказаною адресою чи ні. Також дві з трьох наведених довідок, мають однаковий вихідний номер, а саме № 730 від 30.08.2016. А текст в них різний. Цей факт ставить під великий сумнів законність видачі цих довідок та правдивість зазначеної в них інформації. Разом з дитиною вона проживала в спірній квартирі з 6.02.2015року по травень 2015року. Між нею та позивачем часто виникали конфлікти. 24.04.2015 року для владання однієї із вказаних суперечок їй прийшлося викликати співробітників поліції, що підтверджується висновком дільничного інспектора міліції. Даним висновком також було встановлено, що позивач не пускає її до дому та не віддає їй сина, який на час виклику працівників міліції знаходився за адресою: м.Лисичанськ, вул. Севастопольська, 4/10. Фактично її мати вигнала разом з дитиною зі спірної квартири, відібрала ключі від квартири. 25.06.2016 року народилася її друга дитина. Через непорозуміння з матір'ю та незадовільні житлові умови, в червні 2016 року їй прийшлося переселитися на іншу квартиру. Це й було вагомим фактором її тимчасового виїзду з квартири. Квартира, в якій оселилася вона та її діти, їй не належить. В квартирі, яка розташована за адресою: м.Лисичанськ. вул. Севастопольська,4/10, залишилися її речі,спальне місце. Коли вона проживала разом із позивачкою, то неодноразово надавала позивачу грошові кошти на сплату комунальних платежів, харчування та інше. Вона має намір надалі проживати за вказаною вище адресою, сплачувати комунальні послуги. Позивачка посилається на той факт, що нібито через її реєстрацію у квартирі, позивач не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Цей факт не відповідає дійсності. Згідно із вимогами Луганської обласної державної адміністрації до допрацьованих довідок про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, позивач має право на оформлення субсидій і з зазначенням у довідки її, як зареєстрованої особи. Наполягає на тому, що вона вимушена була залишити спірну квартиру із-за постійних конфліктів з позивачем. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Лисичанської міської ради ОСОБА_4 позовні вимоги позивача не визнала, просить в задоволенні відмовити, вважає, що справа повинна бути вирішенна з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Вислухавши сторони, третю особу, вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами та доповненнями) , у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 09.02.2008року є власниками квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування квартири від 09.02.2008року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області, та зареєстрованого у реєстрі під №407. (а.с.7)

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_1, проти чого не заперечують сторони.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач, і проти чого не заперечувала позивач, в літку 2016року позивач спалила документи відповідача, в тому числі свідоцтво про народження, атестати про закінчення учбових закладів.

Згідно до довідки про склад сімї та зареєстрованих у житловому приміщенні № 7224/10-02 від 31.10.2016року наданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 з 05.02.2002року, ОСОБА_1 з 27.10.1998р., ОСОБА_3 з 05.02.2002року, ОСОБА_5 з 07.03.2015р.(а.с. 48 ).

Відповідно до даних відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Луганській області ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.№10 з 24.02.2006року.(а.с.16).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, та неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст.316,317,319,321 ЦК України позивач посилалась на те, що вони як члени сім'ї власника житла протягом року без поважних причин не проживають в спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 подтвердила в судовому засіданні, що її дочка, ОСОБА_3 разом з онуком ОСОБА_5 проживала у спірній квартирі з лютого 2015року по травень 2015року та із-за непорозумінь між ними та постійних конфліктів сумісне життя виявилось не можливим. У звязку з вищевикладеним ОСОБА_3 залишила разом з дитиною квартиру, а позивач забрала у відповідача ключі від квартири, та відмовилась в подальшому спілкуватися з дочкою.

За ствердженням відповідача вона покинула спірне житло вимушено, і не з власної волі, а внаслідок конфлікту з позивачем. Ці доводи відповідача позивачем не спростовано. На підтвердження відсутності наміру покидати житло добровільно відповідач ОСОБА_3 надала суду копію звернення до начальника Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області.

Як вбачається зі висновку дільничного інспектора міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області від 24.04.2015року, 24.04.2015року до Лисичанського МВ по телефону звернулася ОСОБА_3 з приводу конфлікту, який виник між останньою та її матірю, ОСОБА_1, під час якого ОСОБА_1 не віддавала ОСОБА_3 малолітню дитину. Під час виїзду слідчо-оперативної групи до квартири № 10 буд.№ 4 по вул.Севастопольська м.Лисичанськ дитина вже перебувала у заявниці.

Доводи позивача щодо не проживання позивача з дитиною з 01.03.2013року підтверджуються довідкою голови домового комітету № 730 від 30.08.2016року, довідкою голови домового комітету № 792 від 22.09.2016року.

Однак суд не може взятии до уваги вищевикладені довідки з таких підстав. Як було встановленно в судовому засіданні, і даний факт підтвердила позивач, ОСОБА_3 проживала постійно в спірній квартирі до вступу в шлюб, а також деякий час після укладення шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії Ш-ЕД №177371 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_6 01.03.2014року.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії Ш-ЕД № 314548 ОСОБА_5 народився 14.08.2014року.

Таким чином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ні як не міг не проживати у спірній квартирі з 01.03.2013 року.

Відповідач посилається на те, що внаслідок погіршення сімейних стосунків з позивачем вона змушена була в кінці 2015р. залишити спірну квартиру та за договором найму зняти для себе та дітей, яких у неї на теперішній час двоє, інше житло для проживання.

Із пояснень позивача у суді вбачається, що в квартирі залишилася частина особистих речей відповідача, однак вона вважає їх своєю власністю, так як придбала їх за особисті кошти для дочки.

Позивачі в судовому засіданні суду не оспорювали, що в 2015році спалила документи відповідача, атестати, свідоцтво про народження.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що вона не мала вільного доступа до квартири з травня 2015року, коли її перестали впускати, чим чинились перешкоди у користування квартирою не є спростованими позивачем.

Позивач посилається в своїх позовних вимогах на той факт, що через реєстрацію у квартирі відповідача та її дитини, вона не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Однак, згідно із вимогами Луганської обласної державної адміністрації до допрацьованих довідок про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, позивач має право на оформлення субсидій і з зазначенням у довідки відповідача, як тимчасово відсутню.

На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, якщо власник своїми діями буде заважати праву проживання і особа змушена буде залишити житлове приміщення і переїхати, то таку відсутність не можна визнати як відсутність без поважних причин, оскільки такі дії власника слід визначати як поважну причину ві дсутності субєкта права проживання і його право припиненим не буде.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що передбачених ст.ст.71, 163 ЖК України, ст. ст.391, 396, ч.2 ст.405 ЦК України підстав для задоволення позову у справі не встановлено. Позивачем не доведено, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушуються її право власності чи законного володіння.

Керуючись ст. ст.10.60 ЦПК України, ст.ст.401, 405 ч.1 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітнього ОСОБА_5 третя особа орган опіка та піклування Лисичанської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - головуючий: С.Л.Бойко