Справа №442/1455/15-ц
Провадження №2/442/94/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дубель Р.М.

при секретарі - Півала І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог на підставі ст.ст. 16,23,275-277,1167 ЦК України, стягнути на її користь, заподіяну матеріальну та моральну шкоду в сумі 50000 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, що керівництво сільської ради на протязі тривалого часу, тобто багатьох років в особі секретаря, яка є не замінною, своїми незаконними та безпідставними діями позбавили її права на володіння та користування частиною земельної ділянки, яка є в приватній власності. Позбавлення відбулось шляхом протизаконних дій, а саме незаконними діями та прийняттям незаконного рішення, яке суперечило законним інтересам її прав. Мав місце факт навмисного перекручення дат, імені та прізвища, що спричинило негативний відбиток у її житті. А саме, 18.11.1999 року відбулась реєстрація другого шлюбу, через підроблення документів з боку секретаря селищної ради, її позбавили паспорта, тобто така навмисно не видавала паспорт. Незрозуміло з яких причин секретар поміняла паспорт та видала на прізвище померлого чоловіка ОСОБА_2, а другому чоловікові в документі про одруження записали не його ім»я та вписали іншого батька. Реєстрація шлюбу відбулась 18.11.1999 року, а свідоцтво видано іншою датою, а саме 25.11.1999 року, тобто через сім днів після реєстрації, що є недопустимо.

Наслідком того, що секретар селищної ради видала незаконний підроблений паспорт громадянки України та інші документи, тим самим позбавила громадянських прав України, а саме приймати участь у виборах до всіх рівнів рад, обирати Президента України, тобто таке позбавило її обирати та бути обраною. Сільська рада в особі секретаря чи тої особи, яка вчинила беззаконня, не бажала виправити свої помилки, а навпаки своїми діями її принижували, насміхались.

Вона була змушена звертатись до суду та виправляти помилки селищної ради та зобовязувати їх через рішення суду вчиняти відповідні зміни у документах. Тим діями завжди перешкоджала секретар селищної ради, де постійно своїми зверхніми та принизливими діями насміхалась над нею. Такі дії супроводжувались і тим, що в незаконний спосіб секретар та працівники селищної ради позбавили належного їй житла, в незаконний спосіб шляхом виправлення, підроблення, витирання її зняли з реєстрації та фактично викреслили з селища, де вона проживає, тобто порушили в незаконний спосіб закон про реєстрацію, тривалий час вона перебувала без реєстрації.

Тобто селищна рада своїм службовим становищем, а також підробкою документів, створила для неї вкрай несприятливі умови для проживання. Вона була змушена з урахуванням наведеного також звертатись до правоохоронних органів та суду; також була змушена покидати свої домашні роботи і їхати відновлювати свої права, яких позбавила її селищна рада.

Матеріальна шкода їй заподіяна, а саме протиправними та незаконними діями, поїздками до Дрогобича, оплата консультацій адвоката, оплатами судових зборів та іншого.

Моральна шкода заподіяна, у її душевних стражданнях, оскільки з неї секретар сміялась, принижувала в селищній раді прилюдно. Через такі приниження з неї сміялись, вказували на неї як на душевно хвору. Разом з тим, секретар селищної ради, виганяла її з кабінету, обзиваючи. Вона таких принижень зазнавала не поодиноко, такі дії були викликані у звязку з протиправною поведінкою щодо неї та членів сім»ї, а саме чоловіка, пошкодження майна, вона переживала неабиякі страждання. В селі було принижено її честь та гідність, знайомі почали її сторониться, оскільки секретар розповсюджувала неправдиві думки. Вона була змушена приймати лікарства, так як сприймала все близько, поверталась додому в душевному потрясінні, за таких дій змушена була перебувати більше дома, уникала будь-яких зустрічей з сусідами, знайомими.

Позивачка та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечила з підстав, викладених письмово. Додатково пояснивши, що позивачка зверталась до своїх сусудів про визнання незаконними рішень щодо приватизації їхньої земельної ділянки і у таких було відмовлено. Неодноразово подавала позови до голови сільської ради Олійника та землевпорядника ОСОБА_5, але у позовах також було відмовлено. Після того, як ОСОБА_1 вдруге вийшла заміж за ОСОБА_6, при реєстрації шлюбу виявила бажання перейти на прізвище чоловіка. Однак, про заміну паспорта до компетентних органів не зверталась. Начальник Догобицького відідлення сама особисто з дільничним інспетором міліції їздили до позивачки додому по документи про заміну паспорта, однак вона будинок не відчиняла. Незважаючи, що напередодні була повідомлена, що до неї приїдуть. 16.01.2009 року суд розглянув справу про поділ майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у позові ОСОБА_7 було відмовено повністю. Разом з тим, всі заяви до 2009 року позивачка подавала від імені ОСОБА_2. 02.10.2012 року Дрогобицький суд виніс постанову, якою зобовязав селищну раду провести заміну паспорта. Таке рішення було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.02.2014 року. І тоді в березі 2014 року ОСОБА_1 подала документи на заміну паспорта. На сторінці 10 такого паспорту стоїть штамп, що позивачка дружина, хоча розлучена ще 03.04.2014 року. Щодо прописки, то будинкові книги у сільській раді не зберігаються, жителі їх мають дома. Штампи прописки й виписки ставлять в Дрогобицькому МВ ГУ ДМС України. У позові просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 02.10.2012 року у справі №2-а/1306/64/2012 року ( №1306/167/2012), залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністативного суду від 06.02.2014 року, винесеної у справі за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області про визнання дій та бездіяльності керівництва Меденицької селищної ради неправомірними, зобовязання їх не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами та провести заміну паспорта громадянина України із зазначенням прізвища позивача ОСОБА_1 - задоволено частково. Зобовязано Меденицьку селищну раду Дрогобицького району Львівської області провести заміну паспорта громадянина України ОСОБА_2 із зазначенням прізвища ОСОБА_1. В решті позовних вимог відмовлено за не доведеністю. Зокрема вбачається, що позов був заявлений, зокрема з підстав, що з боку зловживань службових осіб Меденицької селищної ради вона не може змінити свій паспорт, який на даний час у неї є недійсний, так як вона старий паспорт серії ІІІ-СГ №539543, який був раніше. Знаючи, що у селищній раді знаходиться її заява про реєстрацію шлюбу, яку вона подала ще 20.09.1999 року і що буде змінюватись її прізвище, знаючи те, що необхідна буде заміна паспорта. 22.10.1999 року проводять заміну паспорта та видається паспорт серії КВ 259785, а 18.11.1999 року вона зареєструвала шлюб, а у заміненому паспорті залишилось прізвище ОСОБА_2. Оскільки нею було взято прізвище свого чоловіка вона постійно намагалась провести заміну свого паспорта, однак їй у цьому неодноразово було відмовлено. Таке призводило до того, що вона була позбавлена права приймати участь у виборах, своєчасно отримувати пенсію. Відмовлено, зокрема з тих, підстав, що позивачка не надала жодних підтверджуючих доказів та посилань на обставини, які б вказували на неправомірні дії Меденицької ради відносно неї, окрім того, така неодноразово зверталась в Дрогобицький РВ ГУМВС України по даних фактах було відмовлено в порушені кримінальної справи.

Згідно п.1 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню, зокрема на всій території України ( аналогічна позиція і викладена також у ч.1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А відповідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

03.04.2014 року Микиті ОСОБА_8 МВ ГУ ДМС України у Львівській області видано паспорт громадянина України серії КЛ 006784. З відмітки у такому паспорті вбачається, що 25.11.1999 році №19, зареєстрований шлюб з ОСОБА_6. 08.06.1976 року зареєстровано місце проживання за адресою смт. Меденичі вул. Б. Хмельницького,54, що також збігається з паспортом, виданим на імя ОСОБА_9, серії КВ259785, 22.10.1999 року.

В силу приписів статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Отже, позивачкою не доведено, а судом не здобуто, що з часу винесення вказаної постанови, предметом розгляду якої були наведені факти позивачкою і в межах даного розгляду щодо незаконних дій представників селищної ради стосовно позбавлення виборчих прав шляхом видачі паспорту на прізвище ОСОБА_9. Незаконних дій представників сільської ради не встановлено жодним судовим рішенням, позивачкою не повідомлено про такі, як і щодо незаконного позбавлення виборчих, житлових та земельних прав. Такою подано лише позовні заяви про визнання особистої правитної власності, про встанволення факту прийняття спадщини та визнання права власності, без відміток штампу вхідно кориспонденції суду, щоб в свою чергу свідчило про реальність звернення за ними та рішень суду, винесених за результами розгляду таких заяв; ухвалу суду від 14.10.2011 року про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради про визнання неправомірними дії керівників Меденицької селищної ради та зобовязання не чинити перешкоди у користування житловим будинком та господарськиим спорудами та провести заміну належного паспорта громадянина України без кінцевого рішення. Тому суд не дає оцінку таким, на думку позивачки, доказам.

Поряд з цим, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина першаст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, які є правовою підставою для стягненння матеріальної шкоди у звязку з тим, що позивачка змушена була звертатись до правоохоронних органів та суду за захистом своїх порушених прав, витрачати час та гроші, відриватись від домашнього господарства не підлягає до задоволення у звязку з недоведеністю та безпідставністю.

Це саме стосується приниження позивачки, оскільки її твердження залишились бути лише твердженнями. Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що позивачкою не доведено факту заподіяння їй шкоди морального характеру, існування протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди.Відсутність цих обовязкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди тому у стягненні моральної шкоди також слід відмовити у звязку з безпідставністю.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому за змістом ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачкою.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215,224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Дубель Р.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.04.2016 року.