Справа № 740/3546/14 Провадження № 22-ц/795/1245/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Діденко О. П. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року задоволено позов ОСОБА_6, стягнуто з ДТГО „Південно-Західна залізниця на її користь 10 835 грн. 64 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі за період з 10.12.2013 року по 15.06.2014 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДТГО „Південно-Західна залізниця просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відповідач наполягає на тому, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу, і поняття негайне виконання рішення суду полягає в тому, що державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження без надання семиденного строку для добровільного виконання. Стверджує, що посилання суду на обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі виникає одразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде воно оскаржуватись, не підтримується жодною нормою закону. Позивач не зверталась до керівництва залізниці з вимогою виконати рішення в частині поновлення на роботі. Також відповідач наполягає на тому, що за кожним судовим рішенням, в тому числі і за тим, що допущено до негайного виконання, повинен був видаватись виконавчий лист, який позивач отримала лише 01 квітня 2014 року і подала його до виконання 04 червня 2014 року, що свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виконання рішення суду. Крім того, на думку відповідача, відповідно до ст. 236 КЗпП України справа повинна розглядатись в Шевченківському районному суді м. Києва та за наслідками її розгляду належало постановити ухвалу, а не рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи в з того, що рішення суду від 09 грудня 2013 року про поновлення ОСОБА_6 на роботі допущене до негайного виконання, а фактично було виконано роботодавцем 16 червня 2014 року, що свідчить про законність заявлених позивачем вимог про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Апеляційний суд повністю погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року визнано незаконним наказ №1905/ос від 31 липня 2013 року „Про звільнення ОСОБА_5Г., поновлено ОСОБА_7 на посаді провідника пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі вагонної дільниці станція Київ-пасажирський ДТГО „Південно-Західна залізниця, стягнуто на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19 708 грн. 92 коп. Рішення в частині поновлення ОСОБА_7 на роботі допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року змінено, доповнено його резолютивну частину датою поновлення ОСОБА_7 на роботі з 14 січня 2013 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Виконавчий лист №761/22961/13-ц на виконання зазначених вище судових рішень був виданий 01 квітня 2014 року.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_7 на роботі відкрито 05 червня 2014 року.

Відповідач 16 червня 2014 року видав наказ №979/ос про поновлення ОСОБА_7 на посаді провідника пасажирського вагона з 14.01.2013 року.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_6 у звязку із розірванням шлюбу (а.с.154).

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, обгрунтовано врахував приписи ч.4 ст.338 ЦПК України, згідно яких висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, та прийшов до правильного висновку, що на роботодавця покладено обовязок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі та видати відповідний наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Обов'язковість виконання рішення суду встановлена Конституцією України та ст.14 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що період затримки виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, допущеного до негайного виконання, становить з 10 грудня 2013 року по 15 червня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України „Про виконавче провадження та Інструкції з діловодства в суді, якими передбачений обовязок сторони, на користь якої ухвалено рішення, отримати виконавчий лист не впливають на правильність висновків суду про обовязок роботодавця негайно після проголошення рішення суду поновити працівника на роботі.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку саме Шевченківський районний суд м. Києва, який розглянув трудовий спір між сторонами, повинен був постановити ухвалу про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, враховуючи наступне.

Виходячи з аналізу ст. 236 КЗпП України питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника вирішується шляхом винесення відповідної ухвали органом, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, тобто за відсутності між сторонами цивільно-правового спору. Фактично між сторонами даної справи виник спір щодо часу виникнення у роботодавця обовязку виконання рішення суду в частині поновлення на роботі працівника, яке було допущено до негайного виконання. Тому, виходячи з положень ст. 3 ЦПК України, ОСОБА_6 (ОСОБА_5Г.) обгрунтовано звернулась до суду в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та обєктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" відхилити.

Рішення з Ніжинського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: