22-ц/775/565/2016(м)
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 Доповідач Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.,

Суддів - Лісового О.О., Мальцевої Є.Є.

Секретар - Папоян К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення неправомірним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, треті особи: Завідуюча Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне управління Державної казначейської служби в Донецькій області, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року,

В с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сектору медичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області, правонаступником якого являється Державна установа «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області», в якому, залишив вимоги про відшкодування моральної шкоди, просила визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ № 46 о/с від 01 липня 2015 року про звільнення її з роботи, поновити її на роботі з дня звільнення, тобто з 01 липня 2015 року на посаді лікаря-терапевта стаціонару за зовнішнім сумісництвом, стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2015 року по день постановлення рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 09 липня 2012 року працювала у відповідача на 0,25 ставки лікарем-терапевтом стаціонару за зовнішнім сумісництвом, а з 06 грудня 2013 року переведена на 0,5 ставки за сумісництвом. 01 липня 2015 року вона була звільнена з роботи за сумісництвом у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника ОСОБА_4, яка так само, як і вона є сумісником.

Наголошувала, що ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду, яку вона займала не за основним місцем роботи, а на роботу за внутрішнім сумісництвом, так як за основним місцем роботи ОСОБА_4 працює лікарем поліклініки. Крім того, у тексті спірного наказу про її звільнення, відповідач з метою введення її в оману вказав, що вона звільнена у звязку «з прийняттям на цю посаду постійного працівника».

Крім того посилалась на те, що додатковою підставою для визнання наказу про її звільнення неправомірним та його скасування є те, що в наказі про її звільнення невірно зазначено підставу звільнення, замість переведення на її посаду працівника ОСОБА_4, зазначено «у звязку з прийомом на постійну роботу робітника».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення неправомірним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду і посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, позивач просить апеляційний суд скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, вказує, що в описовій частині рішення неповно викладені обставини і підстави позовних вимог.

Суд не дав належної оцінки таким обставинам: діюче законодавство України не дозволяє звільнити працівника, працюючого за сумісництвом, з таких підстав, як отримання заяви від працівника про перевід з однієї посади на іншу та намір роботодавця в подальшому перевести на посаду іншого працівника; на час її звільнення з суміщуваної роботи не було прийнято іншого працівника, а 02 липня 2015 року відповідач не прийняв на роботу іншого працівника на її посаду, а перевів працівника, який тривалий час працює у нього за основним місцем роботи, але на іншій посаді; після її звільнення ОСОБА_4 фактично продовжувала працювати на тій посаді, на якій працювала у відповідача до переведу на її посаду, тобто вона прийнята на її посаду за внутрішнім сумісництвом, про що також зазначив суд у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності третіх осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с.200 -201). Від завідуючої Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу начальника Відділу медичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області (далі - ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області) № 113 о/с від 09 липня 2012 року ОСОБА_2 з 09 липня 2012 року була прийнята за сумісництвом на посаду лікаря-терапевта стаціонару лікарні з поліклінікою при Маріупольському МУ ГУМВС України в Донецькій області на 0,25 ставки (а.с.7).

Відповідно до наказу начальника ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області від 06 грудня 2013 року № 208 о/с, ОСОБА_2 була переведена з 09 грудня 2013 року на 0,5 ставки за тією ж посадою за сумісництвом (а.с.8).

Наказом Сектору медичного забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області від 30 квітня 2015 року № 18, ОСОБА_2 була переведена на 0,5 ставки лікаря терапевта за сумісництвом терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Донецькій області (а.с.8 зворот).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2, остання з 01 січня 2012 року була прийнята по переводу в Комунальну установу «Маріупольська міська лікарня № 4 ім.І.К. Мацука» (далі КУ «ММЛ № 4 ім. І.К. Мацука») на посаду та по теперішній час працює завідуючою денного стаціонару для лікування осіб, які постраждали при аварії на ЧАЕС (а.с. 57 - 59).

Згідно графіку роботи ОСОБА_2 у КУ «ММЛ № 4 ім. І.К. Мацука» за період з січня 2015 року по червень 2015 року, робочий день позивача в середньому тривав з 8:00 години до 14:00 або 14:30 години, що становить тривалість робочого дня близько 6,5 годин (а.с.56).

Отже, основним місцем роботи ОСОБА_2 є робота на посаді завідуючого денного стаціонару для лікування осіб, які постраждали при аварії на ЧАЕС у КУ «ММЛ № 4 ім. І.К. Мацука», а робота на посаді лікаря-терапевта терапевтичного відділення за сумісництвом стаціонару лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Донецькій області повинна виконуватися ОСОБА_2 у вільний від основної роботи час та не перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день.

Наказом завідуючого СМЗ Головного управління МВС України в Донецькій області від 01 липня 2015 року № 46 о/с, ОСОБА_2 була звільнена з посади лікаря-терапевта терапевтичного відділення за сумісництвом стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області з 01 липня 2015 року, у звязку з прийняттям на цю посаду постійного працівника, ст.43-1 КЗпП України. (а.с.11).

Підставою для видання вказаного наказу стала заява ОСОБА_4 від 01 липня 2015 року про переведення її з 02 липня 2015 року на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області (а.с.82).

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від 01 липня 2016 року про перевід, завідуючою СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області, яка наділена повноваженнями прийому, переводу та звільнення, прийнято позитивне рішення відносно заяви ОСОБА_4, про що свідчить її резолюція на заяві.

Наказом № 47 о/с від 02 липня 2015 року СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_4, лікаря терапевта дільничного терапевтичного відділення поліклініки лікарні з поліклінікою м. Маріуполь СМЗ ГУМВС України в Донецькій області переведено на посаду лікаря терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області з 02 липня 2015 року, з оплатою згідно штатного розкладу. Підстава: заява ОСОБА_4 від 01 липня 2015 року (а.с.83).

Звільнення сумісників у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до ст.7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за певних умов можуть застосовуватися додаткові, крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу, підстави для припинення трудового договору.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій», затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.

Пунктом 8 цього положення передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником.

Ці нормативно правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на відповідача.

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщувальної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у звязку з обмеженням на роботу за сумісництвом, передбаченим законодавством.

Також з матеріалів справи вбачається, що основним місцем роботи ОСОБА_4 до 02 липня 2015 року була посада лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення поліклініки лікарні м. Маріуполь СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області, а з 02 липня 2015 року основним місцем роботи стала посада лікаря - терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області (а.с.79 81).

Згідно табелю робочого часу ОСОБА_4 у СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області з липня по вересень 2015 року, робочий день ОСОБА_4 становив 7,7 годин за ставкою 1,0 (а.с. 149 151).

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

Доказів того, що ОСОБА_4 до 02 липня 2015 року працювала на посаді лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення поліклініки лікарні м. Маріуполь СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області неповний робочий день або за сумісництвом, а також того, що вона була переведена за сумісництвом на посаду, яку до звільнення займала позивачка, працюючи за сумісництвом, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом, позивачем та її представником не надано, а доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_4 не була сумісником, та не була з 02 липня 2015 року переведена за сумісництвом на посаду, яку до звільнення займала позивач є правильним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд повно та всебічно зясував обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно встановив, що позивач працювала у відповідача за сумісництвом на посаді лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області та з прийняттям відповідачем на цю посаду іншого працівника, який не є сумісником, а буде працювати та працює на постійній основі (п.8 Положення № 43), її звільнено.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Ті обставини, що ОСОБА_4 до звільнення позивача з роботи вже працювала у відповідача на іншій посаді, і була прийнята на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області за переводом, а не прийнятий на вказану посаду новий працівник, не спростовують правильність рішення суду, оскільки ОСОБА_4, подала заяву про переведення її на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області, зобовязалась виконувати саме цю роботу, а відповідач зобовязався виплачувати їй заробітну плату лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області згідно штатного розкладу. Отже, між ОСОБА_4 і відповідачем був укладений новий трудовий договір.

Неспроможні і доводи апеляційної скарги в тій частині, що на час звільнення позивача з роботи (01 липня 2015 року) не відбулося прийняття на посаду, яку займала остання, постійного працівника, з посиланням на те, що ОСОБА_4 було прийнято за переводом лише 02 липня 2015 року.

Позивача було звільнено з роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а докази прийняття ОСОБА_4 на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУМВС України в Донецькій області саме на таких підставах, підтверджується наведеними вище доказами.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що позивача звільнено з роботи за сумісництвом з цих підстав з дотриманням вимог чинного законодавства. Судом правильно застосовано закон, який регулює відносини, що виникли між сторонами, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотримання норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом в описовій частині рішення неповно викладені обставини, з якими позивач повязує свої вимоги, оскільки під час розгляду справи нею була подана заява, в якій вона доповнила обґрунтування свого позову, являються безпідставними, так як відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 215 ЦПК України, в описовій частині рішення зазначаються узагальнений виклад позиції відповідача, пояснень осіб, які беруть участь у справі, інших доказів, досліджених судом.

Як вбачається з наведеної вище заяви ОСОБА_4 від 01 липня 2015 року, вона просила перевести її на посаду лікаря терапевта терапевтичного відділення стаціонару лікарні з поліклінікою СМЗ ГУ МВС України в Донецькій області. Даних про те, що вона просила перевести її на цю посаду за сумісництвом, зазначена заява, а рівно як і матеріали справи, не містять.

Отже, помилкове посилання суду про те, що підставою для видання наказу про перевід ОСОБА_4 стала її заява про перевід на цю посаду за сумісництвом, не потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем та його представником не надано.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: О.О.Лісовий

ОСОБА_7