Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є абонентом послуги «Домашній Інтернет» від ПрАТ «Київстар» за адресою підключення: АДРЕСА_1, особовий рахунок НОМЕР_1, номер договору НОМЕР_1. У зв'язку з тим, що 28 серпня 2014 року вона помилково через термінал поповнення рахунків, який знаходиться в Центрі обслуговування та продажу відповідача, сплатила 100 грн не на свій номер, а на особовий рахунок НОМЕР_2 - отримувач ПрАТ «Київстар», позивачка просила стягнути зазначену суму з відповідача, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачка не довела позовних вимог (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик