Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/7604/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Редько О.В.
Провадження № 22-ц/778/2532/16 Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.

суддів: Гончар М.С.

Стрелець Л.Г.,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біол» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що 13.06.2012 року він був прийнятий відповідачем на роботу на посаду майстра дільниці механічної обробки лиття. Наказами №55 від 13 червня 2014 року та №56 від 16 червня 2014 року йому були оголошені догани у зв'язку з невиконанням вимог посадової інструкції №149.

23 червня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП, за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку.

Посилаючись на те, що у наказах про оголошення доган не зазначені конкретні пункти посадової інструкції та в чому вони полягають і подальше звільнення з роботи є неправомірним, позивач просив суд скасувати накази № 55 від 13.06.2014 року та № 56 від 16.06.2014 року про оголошення доган, та наказ № 60 від 23.06.2014 року про звільнення з роботи; поновити його на роботі у ТОВ «Біол» на посаді майстра плавильно-заливочної дільниці цеху чавунного лиття; стягнути з ТОВ «Біол» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9817,20 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не з'явився, що у відповідності до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції встановив, що 13 червня 2012 року позивач був прийнятий на посаду майстра дільниці механічної обробки лиття ТОВ «Біол», 25 червня 2013 року його було переведено до цеху чавунного лиття (далі - ЦЧЛ) на посаду майстра плавильно-заливочної дільниці (т.1, зв.а.с.8).

ОСОБА_3 був ознайомлений з посадовою інструкцією № 149 майстра плавильно- заливочної дільниці ЦЧЛ, що підтверджується його особистим підписом (т.1, а.с.163- 167). Згідно до п.п.2.1, 2.2 цієї інструкції майстер вказаної дільниці є безпосереднім керівником для працівників цієї дільниці і зобов'язаний здійснювати керівництво виробничими процесами на дільниці.

13 червня 2014 року наказом № 55 ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання покладених на нього трудових обов'язків, яке полягало у невиконанні ОСОБА_3 обов'язків керівництва виробничими процесами на дільниці і здійснення перевірки якості виготовленої продукції і вжиття заходів з метою недопущення брака (п.2.2, 2.2.4, 2.2.5 посадової інструкції), внаслідок чого встановлено безладне складування виготовленої продукції та численний брак у її виготовленні (т.2, а.с.3-10). У письмовому поясненні ОСОБА_3 частково визнав свою провину у відсутності належного контролю, проте посилався на недостатнє освітлення дільниці (т.2, а.с.6). Рівень освітлення вказаної дільниці цеху перевірено комісією та складено акт, яким встановлено що всі освітлювальні прилади працюють і освітлення дільниці є задовільним (т.2, а.с.8). Таким чином, на підставі письмових пояснень ОСОБА_3 та подальшої перевірки обставин порушення позивачем трудових обов'язків, відповідач обґрунтовано застосував заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

16 червня 2014 року наказом № 56 ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання вимог посадової інструкції, яке полягало у відсутності забезпечення дотримання вимог охорони праці, пожарної безпеки, безпечного виконання робіт працівниками (п.2.2.12), оскільки встановлено, що працівники ввіреної ОСОБА_3 дільниці допущені та виконують роботу без спеціального одягу (т.2, а.с.11- 18). Обґрунтованість оголошення догани в даному випадку підтверджується докладною інженера з охорони праці від 16.06.14 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та працівників цієї дільниці (т. 2 а.с.13-18).

23 червня 2014 р. наказом № 60 ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗПП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки внаслідок невиконання ОСОБА_3 належного керівництва виробничими процесами на ввіреній йому дільниці та відсутності контролю за належним станом експлуатації обладнання (п.п.2.1, 2.2.15 Посадової інструкції) знову було встановлено порушення, а саме: 19 червня 2014 року було пошкоджено дрометну машину внаслідок її неправильної експлуатації (т.2, а.с.19-30). Обставини вказаного проступка позивача, яке послугувало з врахуванням попередніх дисциплінарних стягнень до застосування крайнього заходу - звільнення, належним чином підтверджуються службовою запискою начальника ЦЧЛ Соляра В.Ю. від 17.06.14 року, актом огляду дробометної машини від 18.06.14 року, письмовими поясненнями начальника ЦЧЛ від 19.06.14 року, докладною терміста від 20.06.14 року, актом проведення службового розслідування від 20.06.14 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 20.06.14 року, докладною в.о. начальника ВК Цекова С.І. від 23.06.14 року(т. 2 а.с.20-30).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з урахуванням правил передбачених ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України та строків накладення дисциплінарних стягнень, передбачених КЗпП України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до формальних посилань позивача про не зазначення відповідачем певних пунктів посадової інструкції і обставин проступків у наказах та зводяться до переоцінки доказів, які судом першої інстанції оцінені у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України.

Жодних посилань на спростування фактів проступків, за які позивачу оголошені догани та в подальшому звільнено з роботи, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: