Справа № 132/1998/15-ц Провадження № 22-ц/772/2252/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Якименко М.М.

суддів: Рибчинського В.П., Матківської М.В.,

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області у м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.05.2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариств Комерційний банк "Приватбанк" (ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги Банк обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за листування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, станом на 31.05.2015 року має заборгованість в розмірі - 28 407,08 грн, яка складається з наступного : 5741,10 грн - заборгованість за кредитом; 15340, 57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5496,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1328,91 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.05.2016 року у задоволенні позову Банку було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. Вважаючи ухвалене рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, сторін по справі, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, (а.с. 10).

18.12.2008 року ОСОБА_2 сплатив Банку суму кредитної заборгованості в розмірі 5300 грн і з того часу кредитною карткою не користувався, що не заперечувалось відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку суд виходив з того, що позивачем не доведено факту існування між ним та відповідачем правовідносин, які встановлені тими Умовами та правилами надання банківських послуг, на які посилався позивач, не доведено факту порушення прав банку зі сторони відповідача та застосовано строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками районного суду, оскільки вони суперечать нормам права.

Як вбачається із заяви (а.с.10), яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг є складовою кредитного договору, ОСОБА_2 1.02.07 р. отримав платіжну картку з кредитним лімітом у сумі 5 000,00 грн. Така картка діє в межах визначеного нею строку, проте, як встановлено колегією, термін дії картки у даній заяві у графі «Платіжна картка» не вказаний.

Згідно п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг термін дії договору становить 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом вказаного терміну жодна сторона не проінформує другу сторону про припинення дії договору, то він автоматично продовжується на такий самий строк.

У правовій позиції, яка була висловлена Верховним судом України у справі №134 цс 14 від 01.10.2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Районним судом було встановлено, що відповідачем здійснювались платежі на виконання умов кредитного договору, останнє погашення було здійснено 18.12.2008 року, з зазначеного часу відповідач кредитною карткою не користувався.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник Банку зазначав, що ОСОБА_2 в подальшому, після закінчення дії виданої йому платіжної картки, була видана інша кредитна картка, проте ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій представником Банку не було надано доказів на підтвердження того, що така картка була видана Банком і отримана ОСОБА_2. Не надано доказів, які б вказували на строк дії карт, які, як зазначає позивач, були видані відповідачу. Вказані обставини мають суттєве значення для вирішення спору. У матеріалах справи докази, які б підтверджували вимоги позивача відсутні, що, в свою чергу, вказує на необґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги правову позицію ВСУ, колегія не погоджується з висновком районного суду щодо висновку, що оскільки термін дії договору був продовжений до 01.02.2009 року, а отже від цієї дати повинен відраховуватись строк позовної давності, і який закінчується 01.02.2012 року, адже перебіг позовної давності в даному випадку не залежить від строку дії договору, а лише від строку дії платіжної картки.

Апеляційний суд в силу положень ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі Банк, обґрунтовуючи свої доводи, посилався на наявний у справі розрахунок заборгованості і вказував на те, що за останні три роки дії договору були нараховані відсотки у розмірі 10860, 37 (15340,57-4480,20) грн., а також за рік була нарахована пеня у розмірі 600,00 грн (5496,50-4896,50) грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 1328,91 грн (процентна складова), що на його думку повинно було бути враховано судом при вирішенні спору і було підставою для часткового задоволення вимог в межах загального та спеціального строку позовної давності. Проте, у матеріалах справи відсутній відповідний розрахунок заборгованості за вказані періоди, які б підтверджували суму боргу, на яку вказує скаржник в апеляційній скарзі. Такого розрахунку не було надано як до апеляційної скарги, так і в ході апеляційного розгляду.

За змістом ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, як слідує зі змісту вказаних вище статей, застосування строку позовної давності можливе за умови, що судом встановлено порушення права позивача, якщо строк на звернення до суду щодо захисту такого права сплив.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановила колегія суддів, позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, заявлені вимоги не обґрунтовані, а тому прийшла до висновку про відмову у позові у звязку з його безпідставністю.

В силу ст. 309 ЦПК України рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у позові у звязку з його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 256, 257, 261, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.05.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ: