Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Попович О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив встановити відсутність права у публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») при нарахуванні заборгованості за договором банківських послуг використовувати Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2016 року, залишеною без міни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_3, визнаючи її неподаною та повертаючи заявнику, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 у наданий йому строк не усунув її недоліків, а саме: не сплатив судовий збір за подання позову.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

З матеріалів справи убачається, що при поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір. Як на підставу звільнення від сплати судового збору він послався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції встановлено, що подана заява не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, тому ухвалою судді від 22 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано триденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків, а саме: сплати судового збору за її подання в розмірі 551 грн 20 коп., при цьому зобов'язано заявника уточнити зміст позовних вимог з урахуванням ст. 16 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Також у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Проте, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, тому висновок судді щодо неусунення ОСОБА_3 недоліків позовної заяви є помилковим.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на справедливий суд.

З огляду на допущені порушення норм процесуального права ухвали судів не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Попович

В.А. Черненко