Номер провадження 2/243/2565/2016
Номер справи 243/5002/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«05» липня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання - Нікіфорової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,-
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, 29 вересня 2012 року, близько 17 години 00 хвилин в с. Старомихайлівка, на вул. Жуковського з вини ОСОБА_2 який на підставі Довіреності керував автомобілем ОСОБА_4 державний номерний знак НОМЕР_1 що належить Державному підприємству «Донецький автодор» і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів чинного на дату пригоди, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 25 грудня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення.
В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «НІССАН АЛЬМЕРА» з державними номерними знаками АМ3494НГ, що належить ОСОБА_5, яким керував під час пригоди ОСОБА_5
З урахуванням обставин згідно яких, під час керування автомобілем на момент скоєння зіткнення ОСОБА_2 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, який був переданий йому власником автомобілю, слід, зазначити, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав правових підстав керувати автомобілем немає.
Зазначена вище шкода особисто винуватцем дорожньо-транспортної пригоди не була відшкодована потерпілій особі.
Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію діючого на той час полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
Договірних зобов'язань між ОСОБА_1 (транспортним) страховим бюро України, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та скоїв дорожньо-транспортну пригоду.
Ст. 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону після проведення виплати, потерпілій особі, у ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_2 .
Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталось до ОСОБА_2 з листами про наявність у нього полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та компенсацію понесених витрат в добровільному порядку.
Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Також, оскільки судами розглядається велика кількість цивільних та господарських справ за позовами ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України, працівники ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України не мають технічної можливості бути присутніми на судових засіданнях по даній справі.
Враховуючи цей факт, ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України залучило до участі у справі представника ОСОБА_6, в зв'язку з цим, Моторне (транспортне) страхове бюро України були додатково понесені витрати в розмірі 2000 грн., що підтверджується контрактом, та додатковою угодою до даного контракту, в звязку з чим керуючись ст. 38, 79 ЦПК України, вказані додаткові витрати понесені ОСОБА_1 (транспортним) страховим бюро України покласти на відповідачів.
Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 1378грн.ООкон
В судове засідання представник позивача ОСОБА_6, що діє на підставі Довіреності № 141 від 28 грудня 2015 року (а.с. 25) не з»явилася, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 05 липня 2016 року на адресу суду від представника позивача надійшла Заява про розгляд справи без участі представника позивача. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважає, що його позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Проти постановлення Заочного рішення представник позивача не заперечує. А також в Заяві просив стягнути з відповідачів додатково понесені позивачем витрати на дачу оголошення в газеті «Урядовий курєр» в розмірі 840 грн. і в газеті «Донбасс» в розмірі 200 грн. ( а.с. 36,37,42,43).
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився.
У звязку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта) (а.с.29).
Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» до судового засідання не зявився.
У звязку з тим, що м. Донецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Донецьк (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта) (а.с.29).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
-фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
У відповідності до п.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме».
Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження.
При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача.
Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.»
Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 122 (5742) від 02 липня 2016 року (а.с.41,48).
Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» було опубліковано у Газеті «Донбасс» від 02 липня 2016 року (а.с.40,47)
і тому з 02 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, а також про стягнення судового збору підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість, позовні вимоги в частині про відшкодування правової допомоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ЦК України « Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.»
Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».
В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2012 року, близько 17 години 00 хвилин в с. Старомихайлівка на вулиці Жуковського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю:
- автомобіль «Мерседес Бенс», державний реєстраційний номер «АН7069ВХ», під керуванням ОСОБА_2, що належить Державному підприємству «Донецький автодор»;
- автомобіль «НІССАН АЛЬМЕРА», державний реєстраційний номер «АМ3494НЕ», що належить на праві власності ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_5;
В результаті дорожньо - транспортної пригоди належний ОСОБА_5, автомобіль «НІССАН АЛЬМЕРА», державний реєстраційний номер «АМ3494НЕ» отримав механічні пошкодження.
Вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди стало можливим в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме:
22.2 Водій перед початком руху зобов'язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху..
За порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 на підставі Постанови Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 25 грудня 2012 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. ( а.с. 6).
У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України «Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі».
Вказане Платіжне доручення № 1459 від 27 березня 2013 року не викликає сумнівів у суду, оскільки сплата страхового відшкодування підтверджені Наказом ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України № 833 від 25 квітня 2013 року ( а.с. 7).
ОСОБА_9 доручення № 1317 від 21 березня 2013 року вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило за послуги аварійних комісарів згідно рахунку № 3494 від 14 лютого 2013 року в розмірі 720,00 грн. (а.с.19).
Згідно з п.п. 38.1.1 п. 38 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки і за умов, визначених цих Законом.
Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього ж Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого ОСОБА_1 (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Всупереч вищевказаних норм, ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також відповідно до ст. 191 ч. 1 Цивільного кодексу України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом».
Станом на 07 лютого 2005 року Моторне (транспортне) страхове бюро України було зареєстровано в Державному реєстрі фінансових установ, зокрема 01 лютого 2005 року відповідно до Розпорядження № 3470 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг Позивача було зареєстровано, як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.
Відповідно до Додатку до Свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи від 07 лютого 2005 року, видами фінансових послуг, які має право здійснювати Позивач без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства є зокрема й факторинг.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України: «За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)».
Згідно ст. 1082 ч. 1 ЦК України: « Боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж».
Що стосується відшкодування витрат у розмірі 2000 гривень, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу.
У відповідності до п.47 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»
-Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/ 2013).
Витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-У1 «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-У1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42, 56 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»
Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
ОСОБА_10 витрачених нормованих годин до ОСОБА_11 про надання правової допомоги № 70 від 27 вересня 2012 року вбачається, що сторони Моторне (транспортне) страхове бюро України та СПД ОСОБА_6 узгодили дещо нижчий граничний розмір оплати правової допомоги залежно від ціни позову (а.с.20).
ОСОБА_11 про надання правової допомоги № 70 від 27 вересня 2012 року вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України та ФОП ОСОБА_6 уклали цей договір (а.с.21-23).
Однак позивачем не були документально підтверджені понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень, не надано ОСОБА_9 доручення, щодо підтвердження понесених витрат, а тому у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність.
Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .
У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».
Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. (а.с.3).
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування з ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор». З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 (транспортного) страхового буро України витрати по сплаті ним судового збору, окремо з кожного відповідача у розмірі 689 грн. 00 коп.
У відповідності до абз.2 п. 49 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»
- Після закінчення розгляду справи витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України».
Як встановлено в судовому засіданні, оголошення у пресі про виклик до суду відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» було оплачено позивачем у розмірі 1040,00 грн. ( а.с. 38,39,45,46), які також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11, 16, 60, 84, 88, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст.191, 1077, 1082, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди , Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, Законом України « Про страхування» від 7 вересня 1996 року , суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Державного підприємства «Донецький автодор» Філії «Маріїнський автодор» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити частково.
В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити за відсутністю підстав.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_13.