Єдиний унікальний номер 243/5264/16-ц
Номер провадження 2/243/2718/2016
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

01 липня 2016 року суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Носовська Л.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаської селищної ради, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 року в провадження Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Черкаської селищної ради, про визнання права власності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що подана заява не відповідає вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України, якою передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Зі змісту поданої позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що вказана заява належить до об'єктів справляння судового збору, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», а особа, яка звернулася з нею до суду, не належить до кола суб'єктів, яким згідно з нормами ст.5 Закону України «Про судовий збір», встановлені пільги щодо його сплати.

З позовної заяви вбачається, що вимоги позивача мають одночасно майновий та немайновий характер, але в порушення вимог п. 4 ч.2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначає ціну позову.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1 п.2 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вартість майна, що є предметом даного позову, позивачем не визначена.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн.

Таким чином, сума судового збору за подання даного позову складатиметься з суми судового збору за вимоги майнового характеру, виходячи з вартості земельної ділянки, та з суми судового збору за вимоги немайнового характеру.

В позовній заяві позивач просить встановити факт постійного проживання її та ОСОБА_2 та визнати за собою право власності в порядку спадкування після ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0202.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що подана заява не відповідає вимогам п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, якою передбачено, що позовна заява повинна містити : зміст позовних вимог, виклад обставин , якими позивач обґрунтовує свої вимоги , та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

При розгляді справ про спадкування суд має встановити місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Окрім того, в матеріалах справи обовязково має бути обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Позивачка не посилається на докази щодо наявності родинних відносин зі спадкодавцем; доказів щодо прийняття спадщини, оскільки право на спадщину мають спадкоємці, які прийняли спадщину; не зазначає, чи є інші спадкоємці у спадкодавця, окрім неї; не вказує місце мешкання спадкодавця та своє на час відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Позивачем надано відмову нотаріуса у звязку з пропуском строку звернення до нього з заявою про прийняття спадщини, а не відмову у видачі свідоцтва у праві власності на спадщину.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Відповідно до п. 2 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно п.23 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, позивачці слід визначитися зі своїми вимогами. Якщо вона бажає встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю /не менше ніж п,ять років до часу відкриття спадщини/ , то з такою заявою вона, в разі відсутності інших спадкоємців і спору між ними повинна звертатися до суду в порядку окремого провадження , а не позовного провадження.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаської селищної ради, про визнання права власності, залишити без руху.

Надати позивачеві 5-денний строк з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Розяснити, що в разі неусунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в частині визначення розміру судових витрат до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала в іншій частині оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Носовська