Провадження №2/642/1114/16
Справа №642/2572/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Бондаренка В.В.

за участю секретаря Рижко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно за заповітом звернувся ОСОБА_1

У судовому засіданні представник позивача вказала, що 2 березня 2015 року помер ОСОБА_3, на випадок смерті померлим було залишено заповіт на користь ОСОБА_1.

Заповіт було складено у м. Харкові 8 грудня 2012 року і спадкодавець зробив своє розпорядження, що належний йому на праві власності житловий будинок №80-а, що знаходиться за адресою м. Харків вул. Н.-Гиївська у м. Харкові заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті спадкодавця позивач звернувся до нотаріуса, яка відкрила спадкову справу та подала запит до виконавчого комітету Харківської міської ради стосовно обєкту нерухомості, визначеному в заповіті.

Відповідно до довідки №2001439 від 24 листопада 2015 року стало відомо, що спадкодавець дійсно мав у власності 45/100 часток домоволодіння за адресою м. Харків вул. Н.-Гиївська 80.

За таких обставин приватний нотаріус Харківського нотаріального округу ОСОБА_4 надала відмову у вчиненні нотаріальної дії та повідомила, що немає можливості видати свідоцтво про право власності через розбіжність в документах.

Сам спадкодавець був зареєстрований в будинку 80-а по вул. Н.-Гиївська у м. Харкові, що підтверджується записом про реєстрацію місця проживання спадкодавця в заповіті.

Іншої нерухомості у власності спадкодавця не було, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просить розтлумачити заповіт, посвідчений 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, визнавши, що ОСОБА_3 залишив у спадок ОСОБА_1 45/100 часток домоволодіння по вул. Н.-Гиївській 80 у м. Харкові та визнати за ОСОБА_6 право власності на 45/100 часток домоволодіння по вул. Н.-Гиївській 80 у м. Харкові.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову.

Суд вислухавши думку представника позивача, дослідивши надані докази про справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дійсно 2 березня 2015 року помер ОСОБА_3, на випадок смерті померлим було залишено заповіт на користь ОСОБА_1.

Заповіт було складено у м. Харкові 8 грудня 2012 року і спадкодавець зробив своє розпорядження, що належний йому на праві власності житловий будинок №80-а, що знаходиться за адресою м. Харків вул. Н.-Гиївська у м. Харкові заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті спадкодавця позивач звернувся до нотаріуса, яка відкрила спадкову справу та подала запит до виконавчого комітету Харківської міської ради стосовно обєкту нерухомості, визначеному в заповіті.

Відповідно до довідки №2001439 від 24 листопада 2015 року стало відомо, що спадкодавець дійсно мав у власності 45/100 часток домоволодіння за адресою м. Харків вул. Н.-Гиївська 80.

Вказані 45/100 часток домоволодіння спадкодавець ОСОБА_3 отримав відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 19 травня 2012 року, після смерті своєї матері ОСОБА_8, померлої 25 червня 2011 року.

Дійсно у вказаному свідоцтві та в заповіті від 08 грудня 2012 року адреса реєстрації ОСОБА_3 вказана вул. Н.-Гиївська, 80.

Суд вважає твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 являється належними відповідачем по справі, оскільки була цивільною дружиною померлого ОСОБА_3 не доведеним у судовому засіданні, оскільки жодного доказу про існування фактів спільного проживання відповідачки зі спадкодавцем не надано.

Крім того, до суду ОСОБА_2З не заявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та визнання позову, що може свідчити тільки про те, що зі сторони ОСОБА_2 будь-які права ОСОБА_1 не порушені.

Відповідно до вимог ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Статтею 213 ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з позиції, викладеній в позовній заяві та підтвердженої у судовому засіданні позивач фактично просить не розтлумачити заповіт а винести рішення, яке фактично зовсім змінює фактичні дані, викладені в заповіті від 28 грудня 2012 року, що стосується обєкту нерухомого майна, яке відповідно до вказаного заповіту належить ОСОБА_3

В заповіті чітко вказано що заповідачу на праві власності належить в цілому житловий будинок №80-а по вул. Н.-Гиївській у м. Харкові який він заповів ОСОБА_1 і вказані обставини являються зрозумілими та точними і на думку суду не підлягають тлумаченню.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 то суд також не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідно до заповіту від 28 грудня 2012 року ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 житловий будинок №80-а по вулиці Н.-Гиївська у м. Харкові.

В жодному правовому документі не йде мова про наявність заповіту або іншого документу, відповідно до якого ОСОБА_1 мав би законну підставу спадкувати 45/100 часток домоволодіння 80 по вул. Н.-Гиївській у м. Харкові.

Крім того, в заповіті від 28 грудня 2012 року, в свідоцтві про право на спадщину за законом від 19 травня 2012 року вказана реєстрація ОСОБА_3 м. Харків вул. Н.-Гиївська 80-а, але сторони по справі не надали доказів того, малась така реєстрація, та була будь-яка власність ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Також на думку суду вказана відповідач ОСОБА_2 являється неналежним відповідачем, так як відсутні будь-які дані про те, що вона дійсно була співмешканкою померлого ОСОБА_3, проживала або була зареєстрована за адресою мешкання ОСОБА_3

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 57, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. 215, 1256, 1223 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з моменту проголошення через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя