Справа № 308/7967/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у вигляді втрат від інфляційних процесів, 3% річних та відсотків за користування кредитними коштами за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у вигляді втрат від інфляційних процесів та 3 % річних, мотивуючи його тим, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № BL4963, згідно якого остання отримала кредит у сумі 170000 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком до 01 червня 2028 року.

У звязку з невиконанням позичальником взятого на себе зобовязання 29 червня 2010 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду достроково стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 1553676,03 грн..

Зазначене судове рішення залишається виконаним частково (з червня 2010 року відповідачем сплачено 419175,77 грн.), тому у відповідності до ст. 625 ЦК України Банк вважав, що Боржник зобов'язаний відшкодувати Кредитору інфляційні втрати та три процента річних від простроченої суми боргу.

Посилаючись на вказані обставини у збільшених позовних вимогах Банк просив стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за вказаним кредитним договором у вигляді інфляційних втрат за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 839530,19 грн.; 3% річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 102105,02 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за вказаним кредитним договором за період з 05.12.2009 року по 31.08.2015 року в сумі 118512,29 доларів США та вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та втрат від інфляційних процесів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, що, призвело до неправильних висновків, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення збільшених позовних вимог.

Межі доводів апеляційної скарги судом першої інстанції не взято до уваги, що строк дії договору кредиту закінчується тільки в 2028 році, отже всі нарахування заборгованості проведені в межах строку його дії. Крім того, боржником було внесено останній платіж по відсоткам 09 січня 2015 року в сумі 952,41 дол. США, тобто строк позовної давності було перервано в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України, а відтак в даному випадку відсутні підстави для застосування такого й відмови в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1, в судовому засіданні 18 жовтня 2016 року підтримав апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України після перерви справу розглянуто у відсутності відповідача та її представника, які повідомлені про час і місце розгляду справи, що вбачається з розписки (а.с. 111), а клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи колегія суддів відхилила як безпідставне.

Заслухавши доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та Михалько (прізвище змінено на ОСОБА_1) Я.М. було укладено кредитний договір № BL4963, згідно якого остання отримала кредит у сумі 170000 доларів США, зі сплатою 11,5% річних, строком до 01 червня 2028 року (а.с. 6-13).

У звязку з невиконанням позичальником взятого на себе зобовязання 29 червня 2010 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 1553676,03 грн. (а.с. 16-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2010 року, яке набуло законної сили 09 липня 2010 року, достроково стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором, тобто саме з 09 липня 2010 року почався перебіг строку позовної давності, а оскільки позов про стягнення заборгованості за тим же договором подано ПАТ «Універсал Банк» до суду 03 липня 2015 року поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а належних доказів про зупинення, переривання строку позовної давності по даній справі або про поважність причин пропуску такого позивачем не надано, в задоволенні позову слід відмовити.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом Кредитним договором № BL4963 від 5 червня 2008 року визначено час виконання позичальником його обовязку по поверненню коштів та сплаті відсотків 01 червня 2028 року, а строк дії договору встановлено до повного погашення суми грошових зобовязань позичальника за цим договором.

Встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2010 року, яке набуло законної сили 9 липня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 1553676,03 грн.. З вказаного рішення суду також вбачається, що ОСОБА_4 була присутня в судовому засіданні, давала пояснення по суті спору, визнала позов частково і «належними та допустимими доказами встановлено, що відсоткова ставка була збільшена банком відповідно до п. 5.2. кредитного договору і про збільшення відсоткової ставки ОСОБА_4 була повідомлена листом, що також підтвердила відповідач ОСОБА_4М.», а згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В

становлено, що з липня 2010 року на виконання вказаного вище рішення суду відповідачем станом на 06 травня 2015 року сплачено суму 419175,77 грн. (довідка-розрахунок а.с. 5), при цьому останній платіж на добровільне виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 червня 2010 року сплачено ОСОБА_1 09 січня 2015 року в сумі 15 000 грн. (еквівалент 952,41 дол. США), що вбачається із заяви на переказ готівки № 0412В7 (а.с. 98), копії сторінки з офіційного інтернет-представництва Національного банку України щодо встановленого курсу гривні до іноземної валюти станом на 09.01.2015 року (а.с. 102, 103) та додатку до розрахунку заборгованості по відсоткам за кредитним договором № BL4963 позивальника ОСОБА_4 (а.с. 27, 99-101).

Позов подано в липні 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, та в межах дії Договору кредиту, а відтак висновок суду про застосування строку позовної давності та, у звязку з цим, про відмову в задоволенні позову є невірним.

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.7. Кредитного договору передбачено, що строк дії даного договору встановлюється до повного погашення суми грошових зобовязань позичальником.

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами позичальник оплачує Банку відсотки по базовій ставці 11,50 %. Відповідно до п. 1.3.2. за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановленим даним договором, процентна вставка встановлюється у розмірі 23 % (підвищена процентна ставка). Розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника (а.с. 7).

Крім того, відповідальність за порушення зобовязання передбачена главою 51 ЦК України, в тому числі статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Відповідно до ч. ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом положень ст. 625, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення грошового зобовязання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

При цьому вказана норма не обмежує права кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки рішення суду про дострокове стягнення заборгованості не виконано в повному обсязі, Банк правомірно звернувся до суду за захистом своїх інтересів, а саме: стягнення суми втрат від інфляції, 3 % річних від простроченої суми та відсотків за користування кредитними коштами, нарахування яких згідно умов Кредитного договору Банк може проводити протягом часу дії такого договору.

З розрахунку заборгованості (а.с. 2, 4, 5) вбачається, що сума втрат від інфляційних процесів нарахована в межах трьох років до моменту звернення в суд за період з 17 червня 2012 року по 17 червня 2015 року із застосування індексів інфляції за вказаний період, і становить суму 839530,19 грн.. Дана сума сумнівів не викликає, а тому колегія суддів вважає, що така підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Встановлено, що розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 22 травня 2014 року по 09 червня 2015 року (за рік до звернення до суду) становить суму 102 105,02 грн. (розрахунок а.с 2), сумнівів не викликає й також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, матеріалами справи та в судових засіданнях встановлено, що заборгованість за відсотками нарахована за період з 05 грудня 2009 року по 31 серпня 2015 року із застосовуванням базової та підвищеної відсоткової ставки в межах строку дії договору і становить суму 118512,29 дол. США.

Оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2010 року із відповідача стягнуто відсотки за користування кредитними коштами станом на листопад 2009 року, то колегія суддів вважає, що період нарахування відсоткової ставки з 05 грудня 2009 року по 31 серпня 2015 року - дату звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог Банком визначено вірно, а нараховані відсотки підлягають стягненню на його користь із відповідача.

Правовою позицією Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі за № 6-145цс14 встановлено, що в силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Оскільки, у позивача наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 29-32), а відсотки є складовою боргу за кредитним договором, то колегія суддів вважає, що суму таких слід стягнути в доларах США.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, колегія суддів дійшла висновку про те, що у звязку з невиконанням рішення суду від 29 червня 2010 року та зобовязань за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року у Банку були підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами, втрат від інфляційних процесів та 3 % річних.

Проаналізувавши в сукупності встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, підтверджені дослідженими доказами, що були надані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що збільшений позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді інфляційних втрат за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 839530,19 грн., 3% річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 102105,02 грн. та заборгованість по несплачених відсотках за період з 05.12.2009 року по 31.08.2015 року в сумі 118512,29 доларів США підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене судова колегія вважає, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 309 п. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи і судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, отже з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 4019,40 грн..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

А

пеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № BL4963 від 05 червня 2008 року у вигляді інфляційних втрат за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 839530,19 грн. (вісімсот тридцять девять тисяч пятсот тридцять грн. 19 коп.), 3% річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 102105,02 грн. (сто дві тисячі сто пять грн. 02 коп.) та заборгованість по несплачених відсотках за період з 05.12.2009 року по 31.08.2015 року в сумі 118512,29 доларів США (сто вісімнадцять тисяч пятсот дванадцять доларів США 29 центів) .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 4019,40 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: