Номер провадження: 22-ц/785/2265/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11 листопада 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, на обґрунтування якої зазначив, що в межах виконавчого провадження №39721014 відкритого на підставі виконавчого листа №501/1120/13ц, виданого 15.08.2013р. Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 243 844,73 грн. 11.09.2013р. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно в межах суми боргу за виконавчим документом, що належить боржнику ОСОБА_2

Посилаючись на те, що 26.12.2013р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, додаткових угод, укладених у 2014р. між кредитором та боржниками, погашення заборгованості за кредитним договором, виконавче провадження завершеним, тому із врахуванням відмови в.о. начальника відділу примусового виконання рішень служби Головного територіального управління у знятті арешту, просив суд:

- визнати неправомірними бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо не зняття арешту, накладеного на майно боржника у завершеному виконавчому провадженні;

- зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 зняти арешт та заборону відчуження з усього належного ОСОБА_2 майна у вказаному виконавчому провадженні.

Справу розглянуто у відсутності скаржника та державного виконавця.

В апеляційній скарзі відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що він погоджується з висновками заявника, викладеними у скарзі про припинення його зобовязання як поручителя згідно ч.1 ст. 559 ЦК України, про закінчення строку для повторного предявлення для виконання виконавчого документа 26.12.2014р.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за иконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних предявлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 47, п. п. 2 і 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно предявлені до виконання у визначені ст. 22 цього Закону строки, якщо у звязку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

Судом встановлено, що за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 11.09.2013р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа №501/1120/13ц, виданого 15.08.2013р. Іллічівським місцевим судом Одеської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №339721014 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором на суму 5 243 844,73 грн.

11.09.2013р. в межах виконавчого провадження №339721014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майноголовним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_2

26.12.2013р головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

20.07.2015р. представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 подано до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 заяву про зняття арешту, накладеного постановою 11.09.2013р. та листом В. о. начальника відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстицій в Одеській області від 31.072015р. було відмовлено на підставі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», за відсутністю підстав для зняття арештів з майна божника.

Згідно ч.1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення дії чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийнятті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволені скарги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснив, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою той факт, що у звязку з невиконанням вимог виконавчого документа, у строк, встановлений державним виконавцем для самостійного виконання, державним виконавцем 18.09.2013р. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в порядку ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» та той факт, що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, а не постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавчий збір з боржника не стягнуто, а тому підстав для скасування постанов про накладення арешту на майно боржника, як вказує суд, не має, оскільки ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави при яких арешт з майна знімається, а саме: крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта, оскільки суд у порушення вимог закону не залучив до участі у справі стягувача, інших боржників, розглянув справу за відсутністю учасників процесу та державного виконавця, не дослідив матеріали виконавчого провадження, унаслідок чого не зясував обставини справи про виконання судового рішення та обставини закінчення виконавчого провадження, чим допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи і порушив норми процесуального права, що згідно з п.п.1,4 ч.1 ст. 311та п.3 ст. 312 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11 листопада 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_7

ОСОБА_8