Справа № 523/3397/16-ц
Провадження №2/523/2181/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті ОСОБА_1, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що ОСОБА_3 20.03.2012р. позичив у нього грошові кошти в розмірі 5840,00 доларів США, які зобовязався повернути на протязі одного року. Проте, у визначений строк свої зобовязання не виконав. В звязку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 борг за договорами позики в розмірі 5840,00 доларів США, що на час звернення до суду за курсом НБУ складає 152 891,20 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 предявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що 20.03.2012р. ОСОБА_3 повернув йому частину раніше позичених грошових коштів. Залишок неповернутих грошових коштів склав 5840,00доларів США. В звязку з чим між ними була досягнута домовленість про повернення даної суми на протязі одного року, про що ОСОБА_3 власноруч написав розписку.

ОСОБА_3 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі,посилаючись на повернення позичених грошових коштів на протязі 2011-2012р. Свої заперечення відповідач ґрунтує на тому, що дана розписка була ним написана у вільній формі в 2011р. без зазначення дати її складання. В наступному, за вимогою ОСОБА_2 від дописав дату 20.03.2012р. та вважає, що це є дата повернення грошових коштів. Після, ОСОБА_2 почав вимагати від нього сплати процентів за позичені грошові кошти зазначаючи, що він не поверне оригінал розписки. На підтвердження повернення грошових коштів відповідач посилається на його перебування у м. Москва з метою отримання грошових коштів від продажу квартири його батьком ОСОБА_4, після отримання яких він передав їх ОСОБА_2 На думку відповідача ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності, який почав відраховуватися з 20.03.2012р., тобто з встановленої дати повернення грошових коштів. Посилаючись на зазначені обставини Палазов та його представник ОСОБА_5 просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 20.03.2012р. позичав у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5840,00 доларів США та зобовязався їх повернути на протязі одного року. Факт позичання грошових коштів в розмірі зазначеному вище підтверджується оглянутим судом оригіналом розписки (а.с.3). Дана розписка та всі цифрові значення були написані власноруч ОСОБА_3, що ним було визнано у судовому засіданні, а відтак не підлягає доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК).

У судовому засіданні сторони зазначали, що приблизно з 2008р. ОСОБА_3 постійно позичав у ОСОБА_2 грошові кошти. Будь-які документи в підтвердження даних обставин суду сторони не представили. Разом з тим, ОСОБА_3 стверджував, що після повернення всіх грошових коштів, за якими писалися розписки, він їх забирав в оригіналі у ОСОБА_2

Виходячи з смислового значення написання розписки про позичання грошових коштів, слід дійти висновку, що вона була написана саме 20.03.2012р. із зобовязанням повернути кошти на протязі одного року з дати її написання. При цьому, зобовязання повернення грошових коштів без визначення дати їх позичання втрачає, як смисловий та логічний зв'язок. В звязку з чим посилання відповідача на те, що в розписці дата повернення грошових коштів була визначена, як «20.03.2012р.» є неспроможні та судом відхиляються. Отже, право вимоги грошових коштів від ОСОБА_3 у ОСОБА_2 виникло 20.03.2013р. З даним позовними вимогами позивач звернувся до суду 11.03.2016р., тобто без пропуску строку позовної давності, який по даній категорії справ складає три роки (ст. 257 ЦК України).

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи надані з боку позивача докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт наявності у ОСОБА_3 боргу за договором позики від 20.03.2012р. в розмірі 5840,00 доларів США, який до цього часу не повернутий.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України, визначає, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд вважає, що належним підтвердженням повернення позики слід вважати одну із наступних умов: наявність у позичальника оригіналу розписки про передання грошових коштів;наявність у позичальника оригіналу розписки про повернення грошових коштів,написана позикодавцем;данні про зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 2 статті 64 ЦПК України, визначає, що за клопотанням осіб, які беруть участь у справі письмові докази повинні бути надані в оригіналі.

При відсутності оригіналу розписки від 20.03.2012р.на руках у ОСОБА_3 та інших належних доказів в підтвердження повернення боргу, суд вважає, що з боку ОСОБА_3 не було доведено факту повернення ОСОБА_2 позичених грошових коштів в розмірі 5840,00 доларів США. Не приймає до уваги суд і показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, так як відповідно до абзацу 2 ст.1051 ЦК України, передача та отримання грошових коштів не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Крім того, свідки не змогли підтвердити, ані суму грошових коштів, яку позичав Палазов у ОСОБА_2, ані розміру їх повернення. Про всі розрахунки їм було відомо зі слів самого ОСОБА_3

Всі інші заперечення ОСОБА_3 є хибними, не заслуговують на увагу та розцінюються судом, як спосіб уникнути від виконання прийнятих на себе договірних зобовязань за договором позики від 20.03.2012р.

На підставі викладеного, суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути борг за договорами позикив розмірі 5840,00 дол. США, стягнення якого проводити в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час їх повернення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню несплачений судовій збір в розмірі 1528,91гривень.

Керуючисьст.ст.10,11,57,64, 88, 212-215, 217,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 Степановичасуму боргу за договорами позики в розмірі 5840,00 доларів США. Стягнення проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь держави судові витрати в розмірі 1528,91 гривень.

Рішення може бути оскарженодо апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя