НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6370/15
№ 2/183/347/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

30 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість по відсоткам за договором № DNT0AA від 01 жовтня 2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року в розмірі 4227,96 доларів США, що за курсом 21,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 вересня 2015 року складає 91239,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № DNT0AA, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 12578,45 доларів США. Умовами договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 12578,45 доларів США, на строк з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2011 року включно, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 24 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 490,07 доларів США, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов Договору. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до умов Договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник, в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до дня звернення з позовом не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості ОСОБА_3 по кредиту перед позивачем відповідно до детального розрахунку станом на 29 вересня 2015 року складає 7722,31 доларів США. Вказуючи, що сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами пов'язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Виходячи з наведеного позивач зазначає, що вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь Банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності три роки, з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту * розмір% ставки в день * кількість днів прострочення/100. Зазначає, що строк прострочення за тілом кредиту за період з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року становить 1095 днів, розмір простроченої заборгованості складає 7722,31 доларів США, розмір % ставки в день дорівнює 0,05%, а отже, сума заборгованості по відсоткам , згідно розрахунку складає 4227,96 доларів США (7722,31 доларів США * 0,05%* 1095 днів прострочення/100).

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Вказав, що Банк провів усі необхідні дії для подальшої реалізації предмета застави. Так автомобіль було продано 15 листопада 2011 року за ціною 9792,40 доларів США. Відповідач знав про те, що коштів від реалізації авто не вистачить для повного погашення заборгованості по Кредиту, однак не намагався врегулювати з Банком питання щодо погашення заборгованості мирним шляхом та не йшов на зустріч Банку. Зазначив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу строку позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач, в порушення умов кредитного договору, не надіслав на адресу відповідача ані письмового висновку експерта про вартість автомобіля на момент продажу, ані письмового звіту про проведення аукціону з реалізації предмета застави, реалізувавши предмет застави, що позбавило відповідача можливості дізнатися, за якою ціною Банк реалізував його автомобіль і яку суму грошових коштів Банк перерахував в погашення заборгованості за кредитом, що в свою чергу позбавило відповідача можливості вирішити питання із заборгованістю, що рахується за ним. Крім того, позивачем, в обґрунтування заявлених позовних вимог, не надано суду жодного письмового повідомлення, листа, вимоги Банку щодо погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DNT0АА від 01 жовтня 2008 року, які позивач по 2015 рік зобовязаний був надсилати на адресу відповідача протягом всього часу дії кредитного договору до 30 вересня 2011 року і пізніше до звернення з позовними вимогами до суду. Також, позивачем не вказано в уточненій позовній заяві, що суму простроченої заборгованості вже було стягнуто за рішенням суду від 09 серпня 2012 року у справі № 2-2875/11(2/0427/669/2012) за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNTAA від 01 жовтня 2008 року і рішення суду набрало законної сили, направлено позивачем на виконання до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції. Крім того, з 2011 року ніхто з представників банку з відповідачем не спілкувався з приводу погашення заборгованості за кредитним договором і не направляв на його адресу вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом. Крім того, з моменту винесення судового рішення Новомосковським міськрайонним судом з 9 серпня 2012 року до звернення позивачем із позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 вересня 2015 року пройшло понад 3 роки, що вказує на пропущення Позивачем строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_3 укладений кредитно-заставний договір № DNT0AA, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 12578,45 доларів США. Умовами договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 12578,45 доларів США, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 24 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 490,07 доларів США, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов Договору. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до умов Договору. Договором визначено, що розмір кредиту становить 12578,45 доларів США, мета кредиту 10930,12 доларів США придбання позичальником автомобіля, 1225,73 доларів США оплата перших страхових платежів, 6,83 долари США реєстрація предмету застави, 327,90 долари США сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 87,87 оплата вартості полісу ОСЦПВ, дата погашення кредиту 30 вересня 2011 року, процентна ставка 18,36 річних. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Договором відповідач передав позивачу в заставу автомобіль моделі AUDI А6, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що не заперечується сторонами у справі.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

12 липня 2011 року в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, відповідачем позивачу передано для реалізації предмет застави автомобіль моделі AUDI А6, 1996 року випуску, який належав йому на праві власності /а.с.44, 138/.

09 серпня 2012 року заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-2875/11, яке набрало законної сили 21 серпня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNT0AA від 01 жовтня 2008 року в сумі 169 655, 43 грн., судові витрати в сумі 1820 грн., а всього - 171 475,43 грн. /а.с.43/.

15 листопада 2011 року кошти від реалізації предмета застави в розмірі 79112,48 грн. зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача /а.с.145/.

Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість по кредиту та процентам за користування кредитом в повному обсязі в розмірі 7722,31 долар США не повернуті і внаслідок несплати відповідачем суми заборгованості за період з 29 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року розмір заборгованості по відсоткам відповідача перед позивачем, згідно розрахунку складає 4227,96 доларів США.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перевіряючи посилання представника відповідача на фактичне погашення суми заборгованості відповідачем внаслідок передачі предмету застави, суд вважає дані посилання нічим об`єктивно не підтвердженими та такими, що спростовуються наданими у справу доказами, які підтверджують факт реалізації предмету застави та спрямування коштів від реалізації на погашення частини заборгованості відповідача перед позивачем.

Розглядаючи посилання представника відповідача на невірність проведеного позивачем розрахунку суми заборгованості, суд виходить з положень ст.ст.10, 60 ЦПК України та того, що означені посилання не підтверджені матеріалами справи.

Досліджуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Матеріали справи свідчать, що позивач в 2011 році скористався своїм правом і звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, в наступному змінив предмет позову на стягнення заборгованості за кредитним договором і в 09 серпня 2012 року ухвалено судове рішення, яким суд задовольнив позовні вимоги Банку, присудивши до стягнення з відповідача заборгованість за кредитом.

Водночас, ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України встановлює, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованість за яким стягнута рішенням суду, однак не сплачена боржником з урахуванням наданих суду матеріалів, відсутності доказів на підтвердження отримання кредитором судового рішення від 09 серпня 2012 року, положень п.4.11 Кредитно-заставного договору № DNT0AA не вбачається, оскільки порушення зобов'язання в частині несплати процентів за користування наданими кредитними коштами, положень ст.261, 264 ЦК України, положень Закону України «Про виконавче провадження» триває.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 15498,48 грн., в наступному розмір позовних вимог зменшено, позов задоволено на суму 91239,98 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 1218,00 грн. (мінімальний розмір ставки судового збору за подання позову майнового характеру юридичною особою станом на 30 вересня 2015 року) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитно-заставним договором № DNT0AA від 01 жовтня 2008 року, яка утворилась станом на 29 вересня 2015 року в розмірі 4227 (чотири тисячі двісті двадцять сім) доларів 96 центів США, яка відповідно до курсу НБУ станом на 29 вересня 2015 року складає 91239 (дев`яносто одну тисячу двісті тридцять дев`ять) гривень 98 коп. та яка в цілому складається з: 4227,96 центів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () судові витрати у сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 01 липня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов