Справа № 495/8928/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 червня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мологівська сільська рада про вселення, зобовязання не чинити перешкод при вселенні та користуванні житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мологівська сільська рада про вселення, зобовязання не чинити перешкод при вселенні та користуванні житловим будинком.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги по первісному позову підтримали, просили задовольнити та пояснили, що позивачці на праві особистої власності належить 39/100 частин житлового будинку№151 по вул.Комсомольській, с.Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область, відповідач співвласником не являється. На прохання відповідача позивачка дала згоду на реєстрацію відповідача в належній їй частині житлового будинку. Реєстрація відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачкою своїх прав як власника, позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за всіх осіб прописаних в житловому будинку, включаючи відповідача.

Вимоги зустрічного позову відповідача про вселення, зобовязання не чинити перешкод при вселенні та користуванні житловим будинком позивачка ОСОБА_1 не визнала, заперечувала проти їх задоволення та просила відмовити.

В судове засідання позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 не зявився, був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом в довідковому листі про призначення справи до розгляду, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 по зустрічному позову не зявився, був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом в довідковому листі про призначення справи до розгляду, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання третя особа Мологівська сільська рада по зустрічному позову не зявилась, але надала заяву згідно якої просила справу слухати в відсутність представника.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності від 18 серпня 1994 року, виданого Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області та зареєстрованого в Білгород-Дністровському МБТІ 18 серпня 1994 року за №87 позивачка ОСОБА_1 являється власником 39/100 частин житлового будинку №151 по вул.Комсомольській, с.Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область, які розташовані на земельній ділянці площею 0,09 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належить позивачці на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №961296, виданого Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 05 травня 2008 року.

З 05 лютого 2009 року в належній позивачці частині житлового будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №1088 від 04 грудня 2015 року.

На теперішній час позивачка має бажання розпорядитися своєю власністю, але не може, оскільки реєстрація відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачкою своїх прав як власника, позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за всіх осіб прописаних в житловому будинку, включаючи відповідача.

З зустрічного позову ОСОБА_3 про вселення, зобовязання не чинити перешкод при вселенні та користуванні житловим будинком вбачається, що він дійсно зареєстрований в частині будинку за адресою: вул.Комсомольська №151, с.Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область, але з 28 серпня 2015 року проживає фактично за іншою адресою, оскільки відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 вигнали його з цього будинку.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 по зустрічному позову не зявився, був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом в довідковому листі про призначення справи до розгляду, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутність, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 по зустрічному позову не зявився у судове засідання, був повідомлений належним чином, заяв до суду про розгляд справи за його відсутність не надав, про причину неявки суду не повідомив, що призводить до затягування розгляду вказаної справи та є підставою для залишення зустрічного позову без розгляду. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне з найповажніших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст.47 ОСОБА_5 України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суд.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК УРСР). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72, ЖК УРСР, ст.405 ЦК україни).

Відповідно до положень ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, на яку посилається позивачка як на підставу обґрунтування позову передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. А згідно зі статтею 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Дані статті стосуються збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами житла в державному житловому фонді.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до абз.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, підчас вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Крім того, згідно зі ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, яка не проживає в ньому без поважних причин.

Враховуючи наведені норми права та те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи, відповідачу було заборонено безперешкодне проживання, він не може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позивачки ОСОБА_1, щодо зняття з реєстраційного обліку є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.71, 72, 150 ЖК України, ст.ст.386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 174, 207, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мологівська сільська рада про вселення, зобовязання не чинити перешкод при вселенні та користуванні житловим будинком залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя