Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1449/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

23.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Діманової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження майном,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження майном.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Крім того, в вказаній квартирі за згодою позивача також зареєстровані син ОСОБА_5 та його колишня дружина відповідачка ОСОБА_3.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.

ОСОБА_2 зазначає, що відповідач створює перешкоди для реалізації його конституційних прав щодо володіння, користування та розпорядження його майном, оскільки він не має можливості проживати в спірній квартирі, мешкає за іншою адресою, оскільки відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири.

Позивач 19 серпня 2015 року звертався листом до ОСОБА_3 з проханням про добровільне зняття її з реєстрації з вищевказаної квартири, оскільки відповідачка не являлася та не являється членом його сімї , жодних цивільно-правових угод на її проживання сторони не укладали, а отже проживання відповідачки в квартирі є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_2 звертався до Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області та листом від 07 вересня 2015 року № К-163 його було повідомлено, що зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 можливо лише на підставі її письмової заяви або рішення суду після вступу його в законну силу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7 , відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_8., дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодного доказу, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником квартири,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копію договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2012 року та копія витягу з Державного реєстру правочинів №11551807 (а.с. 10-17).

Згідно з свідоцтва про шлюб між сином позивача ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 з 26 листопада 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №67 (а.с. 18).

Під час спільно проживання у сина позивача та відповідачки ОСОБА_3 30 квітня 2011 року народився син ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 87), який проживає разом з відповідачкою у спірній квартирі.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.06.2015 року (а.с. 22-24).

За згодою позивача, ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 23.08.2012 року.

Згідно довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №3564 від 25.12.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 86).

Крім того, згідно паспортних даних сина позивача, ОСОБА_5 з 29 березня 2016 року також зареєстрований у вищевказаній квартирі (а.с. 117).

В матеріалах справи наявна копія висновку про результати розгляду матеріалів ЄО від 19.02.2016 року з якого вбачається, що до Кіровоградського ВП ГУ НПУ в Кіровоградській області 09.02.2016 року надійшла заява ОСОБА_2 про те, що його колишня невістка перешкоджає йому потрапити в свою квартиру. В ході проведення перевірки було встановлено, що по даному факту триває судовий розгляд у Кіровському районному суді м . Кіровограда (а.с. 75).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але право власності не може бути реалізовано за рахунок порушення іншого конституційного права яким є право на житло.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР встановлено, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положеннями ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власник житлового будинку (квартири) може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

А тому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснює перешкоди в користуванні спірною квартирою позивачу та має у власності чи користуванні інше житло.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: