АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3174/16 Головуючий 1 інст. Нестайко Ю.В.
Справа №616/890/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 05.12.2007 року, мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із матірю ОСОБА_3 Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 09.06.2015 року.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до досягнення повноліття дітей у супроводі матері, без згоди та супроводу батька дітей - ОСОБА_4 з наданням їй дозволу на оформления вcix документів, пов'язаних iз перетинанням кордону України дітьми.

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач ОСОБА_4 дітьми

не інтересується, участі у їх вихованні та догляді за не приймає, духовним та моральним розвитком дочок не займається, має заборгованість по сплаті аліментів, однак не надає згоди на виїзд дітей за кордон. Зазначала, що у Німеччині проживає її мати, яка запрошує її з дітьми на відпочинок. У 2015 році ОСОБА_4 надавав свою згоду на виїзд дітей за кордон, однак коли вона перебувала із дітьми у Німеччині, відкликав свій дозвіл, і вона вимушена була виїхати з дітьми із цієї країни.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, посилаючись на те, що після надання ним дозволу на виїзд дітей за кордон до бабусі, позивач ОСОБА_3 відмовила йому у спілкуванні із дітьми, у зв'язку з чим він відкликав свою згоду, тимчасова заборгованість по аліментам, яка виникла у зв'язку із передачею виконавчого листа до іншого ВДВС, погашена.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Вказувала, що судом не враховані вимоги законодавства про захист прав дітей та

Порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, які не передбачають зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст.

212 - 214 ЦПК України вживав передбачених законом заходів для всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, однак на пропозицію суду першої інстанції уточнення позову щодо зазначення держави, куди ОСОБА_3 бажає вивезти дітей та на який проміжок часу, остання відмовилася, зазначивши що хоче безперешкодно вивозити дітей у зручний для неї час до будь-якої країни, куди вона захоче та буде мати можливість виїхати.

У зв'язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у позові відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України » та Правил, оскільки заявлені ОСОБА_3 вимоги про надання дозволу на вивіз дитей за кордон без визначення країни, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька, та терміну вивезення дітей за кордон без згоди та супроводу дітей батька не носять тимчасового характеру, тому надання такого дозволу є грубим порушенням прав відповідача ОСОБА_4 на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: