Справа № 739/987/16-ц
Номер провадження 2/739/236/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Іващенка А.І.

секретаря Неживець К.В. відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство КБ „ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК") звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.09. 2007 року в розмірі 26760.04 грн. та 1378 грн. в повернення судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 21600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань визначених вищевказаним кредитним договором не виконує, в наслідок чого має заборгованість, яка складається з наступного: 9732.69 грн., - заборгованість за кредитом; 14123.57 - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1391.40 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1262.38 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому просив суд застосувати до позовних вимог позовну давність та зазначав, що заборгованість в повному обсязі ним погашена ще в 2010 році, проте підтверджуючі документи не збереглись. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 25.09. 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Комерційний банк „ПРИВАТБАНК " та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 25.09. 2007 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі в розмірі 4600 грн. строком на 12 місяців з часу його підписання. У разі якщо в цей термін ні одна із сторін не проінформує другу сторону про його припинення, він автоматично лонгірується та той же термін. Відповідно до розрахунку позивача станом на 02.03.2016 року у відповідача утворилась заборгованість, що склала 26760.04 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 9732.69 грн., - заборгованість за кредитом; 14123.57 - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1391.40 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1262.38 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається із вказаного розрахунку та інформації позивача позивачем взагалі не надано інформації коли відповідач здійснив останній платіж в рахунок погашення заборгованості по вищезазначеному кредиту . Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. З встановленого випливають наступні висновки.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України ). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України . Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як „строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530 ,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору на невизначений термін за виключенням умов, викладених п.п.9.6, 9.7 даних умов (а.с.18) так і строки погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору 12 місяців з часу його підписання. У разі якщо в цей термін ні одна із сторін не проінформує другу сторону про його припинення, він автоматично лонгірується та той же термін, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України ). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України ). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України ). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України . При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даних конкретних правовідносинах згідно з умовами кредитного договору (пунктом 5.4) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту без встановлення Мінімального обовязкового платежу, і щомісяця їх сплачувати. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником кожного місяця, за попередній місяць, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Так, судом встановлено, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 2010 року, вважаючи, що кредит ним погашено. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 06 червня 2016 року, що є свідченням про пропуск строку позовної давності. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 16 березня 2014 року по справах № 6-14цс14 та № 6-20цс14, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими. Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов. Вона дисциплінує учасників правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів правовідносин. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах. При цьому, позивач не заявляв клопотання і не порушував питання про поновлення чи продовження процесуальних строків, тоді як відповідач в судовому засіданні заявив клопотання (в порядку передбаченому частиною третьою статті 267 ЦК ), про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, статтями 257, 261, 267, 1050, 1054 ЦК України суд, - В И Р І Ш И В: В задоволені позову Публічного акціонерного товариства КБ „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Іващенко А.І.