АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/1967/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2004/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Бондар О.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначала, що у період з лютого по вересень 2012 року вона перерахувала на належний відповідачу банківський рахунок № 0021 у ПАТ КБ «Надра» грошові кошти на загальну суму 67700 грн. Перераховуючи їх вважала, що повертає борг за договором позики від 20 лютого 2012 року. Проте, у справі за позовом ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики зазначені кошти в погашення боргу не зараховані. Під час розгляду справи у судовому засіданні ОСОБА_5 визнав факт отримання від неї 67700 грн, зазначивши, що ці кошти мали інше призначення, між ним існували підприємницькі відносини. Оригінали квитанцій про перерахування коштів на банківський рахунок знаходяться у неї. У графі «призначення платежу» містять інформацію «внесення готівки без введення ПІН-коду № 80720635, власник рахунку ОСОБА_5П.», а у графі «№ рахунку» «кредит» - вказано рахунок № 0021. Зазначений рахунок є транзитним за операціями, здійсненими з використанням платіжних карток, який не може використовуватись субєктом підприємницької діяльності. Відповідач не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, тому ніяких відносин повязаних із підприємницькою діяльністю між ними не було. Відповідно кошти у сумі 67700 грн безпідставно набуті ОСОБА_5, а тому, просила стягнути зазначену суму з відповідача на її користь, а також 35912,53 грн процентів за користування чужими коштами, всього 103612,53 грн.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2016 року в озові відмовлено.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права. Безпідставно прийняті до уваги заперечення проти позову відповідача, який не визнав отримання коштів. Судом першої інстанції не надана правова оцінка дослідженому доказу звукозапису судового засідання у справі № 686/1932/14-ц, де відповідач визнавав факт сплати грошових коштів ОСОБА_4 Не враховано, що обставини сплати ОСОБА_5 коштів у сумі 67700 грн встановлені рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року.

У засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Відповідач і його представник ОСОБА_3 визнали апеляцію не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Не прийняття до уваги в якості доказу квитанцій про перерахування коштів у період з лютого по вересень 2012 року, суд мотивував тим, що платником у квитанціях зазначений сам ОСОБА_5

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи у період з лютого по вересень 2012 року на належний відповідачу банківський рахунок № 0021 у ПАТ КБ «Надра» перераховані грошові кошти на загальну суму 67700 грн. Оригінали квитанцій про перерахування зазначених коштів знаходяться у ОСОБА_4, а саме квитанції: № 8 від 13 лютого на 1000 грн, № 104 від 17 лютого на суму 600 грн, № 104 від 23 лютого на 2500 грн, № 103 від 27 лютого на 1600 грн, № 11 від 13 березня на 5000 грн, № 3 і № 4 від 05 квітня на 1000 грн кожна, № 105 від 10 квітня на 1000 грн, № 11 від 12 квітня на 1000 грн, № 103 від 17 квітня на 1000 грн кожна, № 4 від 19 квітня на 1000 грн, від 23 квітня на 1000 грн, № 7 від 24 квітня на 1000 грн, № 102 і № 103 від 25 квітня на 1000 грн кожна, № 10 від 03 травня на 1000 грн, № 11 ві 03 травня на суму 2000 грн, № 1 від 07 травня на 2000 грн, № 5 від 22 травня на 3000 грн, № 107 від 25 травня на 2000 грн, № 3 від 28 травня на 3000 грн, № 6 від 30 травня на 2000 грн, № 113 від 31 травня на 3000 грн, № 4 від 18 червня на 2000 грн, № 1 від 22 червня на 3000 грн, № 4 від 27 червня на 3000 грн, № 109 від 13 липня на 3000 грн, № 102 від 31 липня на 2000 грн, № 6 від 31 серпня на 6300 грн, № 1 від 03 вересня на 3700 грн, № 2 від 03 вересня на 2000 грн, № 104 від 03 вересня на 3000 грн.

Зазначення у квитанціях платником ОСОБА_5 не суперечить вимогам п. 1.8 глави 1 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року № 790/19528 (в редакції чинній на час здійснення платежів), відповідно до якої проведення ідентифікації клієнтів, які здійснюють касові операції без відкриття рахунку, здійснюється відповідно до законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», що був чинним на час здійснення платежів, визначено, що ідентифікація та вивчення фінансової діяльності здійснюються у разі: встановлення ділових відносин з клієнтами; виникнення підозри в тому, що фінансова операція може бути пов'язана з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму; проведення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами на суму, що дорівнює чи перевищує суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону (150000 грн (для суб'єктів господарювання, які проводять азартні ігри, - 13000 грн).

Із змісту квитанцій вбачається, що ідентифікація платника не проводилася, оскільки не заповнено реквізит касового документа «код платника», який відповідно до відмітки «*» квитанції заповнюється в разі ідентифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Тому, можливим є заповнення реквізиту касового документа «платник» із зазначенням відомостей про власника рахунку, на який здійснювався переказ грошових коштів.

Наявність у ОСОБА_4 оригіналів квитанцій про перерахування грошових коштів, на думку колегії суддів, є належним доказом на підтвердження зазначених нею обставин перерахування таких коштів відповідачу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 686/1932/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, яке набрало законної сили 15 січня 2016 року, та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року встановлено, що кошти у сумі 67700 грн, внесені ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_5 через банківську установу, не підлягають зарахуванню в погашення боргу за договором позики, оскільки вони мали інше призначення і перераховувались по інших грошових відносинах, що існували між сторонами.

Із запису фіксування судового засідання технічними засобами у зазначеній цивільній справі, який досліджувався судом першої інстанції, вбачається, що у судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду 08 вересня 2015 року ОСОБА_5 визнавав факт перерахування йому ОСОБА_4 грошових коштів.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачем не надано доказів того, що між ним і ОСОБА_4 існували інші грошові відносини, у звязку з якими позивачем перераховувались кошти у сумі 67700 грн, і що вони правомірно набуті ним. Не надано також доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_4 оригіналами квитанцій про перерахування зазначених коштів, на що ОСОБА_5 посилався у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на пропущення позивачем позовної давності, оскільки з пояснень її представника вбачається, що про порушення свого права ОСОБА_4 стало відомо у 2015 році після розгляду справи про стягнення боргу за договором позики, коли сплачені кошти не були зараховані в погашення боргу, що не спростовано ОСОБА_5

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно набув грошові кошти у сумі 67700 грн за рахунок ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягають задоволенню.

В позові про стягнення процентів за користування чужими коштами слід відмовити з таких підстав.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Між сторонами у справі відсутні договірні відносини. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не визначено законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач вважав можливим нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які виникли між сторонами, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів і відмову в позові про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Документально підтверджені судові витрати ОСОБА_4 підлягають стягненню з ОСОБА_5 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти у сумі 67700 грн (шістдесят сім тисяч сімсот грн) і витрати по оплаті судового збору у сумі 1421 грн 70 коп (одна тисяча чотириста двадцять одна грн 70 коп).

В позові про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_6

Суддя/підпис/ОСОБА_7

Суддя /підпис/ОСОБА_8

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_9 Провадження № 22-ц/792/2004/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія 59