Справа № 357/2570/16-ц Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/4648/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 56 07.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що вона, є любителем котів і займається їх селекційним розмноженням. У зв'язку з цим, в інтернет магазині позивачка знайшла оголошення, що притулок кішок ІНФОРМАЦІЯ_1 займається селекцією та продажем кішок породи Гімалайський Перситський. Зв'язавшись по телефону, який був зазначений в інтернет магазині притулку кішок ІНФОРМАЦІЯ_1 особа, яка представилась ОСОБА_3, повідомила що бажана порода є в наявності і ціна за одне котеня становить 1500,00 грн., ціна позивачку влаштовувала, однак після тривалого спілкування позивачку повідомили, що у котеняти наявний дефект, у зв'язку з цим, ціну було домовлено у розмірі 1000,00 грн.. Враховуючи той факт, що усі умови та порода котеняти її повністю влаштовувала, вона погодилася. ОСОБА_3 по телефону повідомила позивачку, що після оплати позивачкою 1000,00 грн. через місяць позивачці буде вислано вибране нею котеня, так як воно ще було зовсім маленьке, після чого нею на електронну пошту позивачки було повідомлено банківський рахунок НОМЕР_3 на який позивачка повинна була вислати зазначену суму. 09.04.2014 року на зазначений рахунок на ім'я ОСОБА_3, позивачкою було перераховано 1000,00 грн. Однак після того, як пройшов обумовлений місячний строк та здійснено перевод суми оплати товару, ОСОБА_3 повідомила, що котеня можливо продати тільки за попередньою ціною 1500,00 грн.. Відповідно, цей факт обурив її, і вона відповіла ОСОБА_3, що в такому разі остання повинна повернути сплачені грошові кошти, оскільки домовленість була саме про продаж котеняти за ціною 1000,00 грн., на що ОСОБА_3 зазначила, що поверне кошти, коли отримає завдаток від нових покупців. Після тривалого часу очікування, позивачка телефонувала ОСОБА_3 та нагадала про її зобов'язання на що та знову повідомила, що поверне кошти після продажу котеняти. Однак до цього часу грошові кошти позивачці так і неповернені. А тому позивачка змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У зв'язку з цим просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000,00 гривень - основного боргу, 5284,93 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 500 гривень - моральної шкоди, а також судові витрати.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов не вірного висновку, що укладений між нею та ОСОБА_3 договір через засоби дистанційного зв'язку не дає підстав вважати про наявність між сторонами договірних відносин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов пред'явлений неправомірно, оскільки позивачка ОСОБА_2 не надала до суду належні та безспірні докази згідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_3 був укладений в квітні 2014 року договір купівлі-продажу котеняти породи Гімалайський Перситський згідно якого ОСОБА_3 зобов'язалася продати ОСОБА_2 котеня породи Гімалайський Перситський за 1000,00 грн. та передати вказане котеня через місяць після сплати вказаних коштів, а ОСОБА_2 зобов'язувалася купити котеня породи Гімалайський Перситський та сплатити ОСОБА_3 1000,00 грн., а також отримати вказане котеня через місяць після сплати вказаних коштів. Крім того ОСОБА_2 не надала до суду належні та безспірні докази на підтвердження того, що вона сплатила ОСОБА_3 на виконання договору купівлі-продажу котеняти породи Гімалайський Перситський 1000,00 грн.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має правовимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч.1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Однак, відповідач, який є продавцем, своїх зобов'язань за договором не виконав, тобто товар позивачці на теперішній час не доставлено, сплачені кошти не повернуті.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 65 ЦПК речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 перевела ОСОБА_3 09.04.2014 року особисті кошти в сумі 1000,00 гривень. Наведене підтверджується копіями дублікатів квитанцій ПриватБанк №0 від 09.04.2014 року (а.с.6,7).

З роздруківки інтернет переписки, встановлено, що дані кошти було перераховано позивачем на придбання котеняти Гімалайський Перситський.(8-11).

З відповіді заступника начальника Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області на ім'я ОСОБА_2 від 26.06.2014 року вбачається, що 06.06.2014 року ОСОБА_2 зверталася до Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області з приводу невиконання умов усної домовленості по купівлі домашньої тварини і під час розгляду звернення усі факти в ньому перевірено та його розгляд завершено. Ознаки, які б свідчили про вчинення відносно ОСОБА_2 кримінального правопорушення не виявлено, ОСОБА_2 роз'яснено, що відносини, які виникли класифікуються, як цивільно-правові та можуть бути вирішені шляхом переговорів між сторонами, або зверненням однієї зі сторін до суду (а.с. 42).

Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів» укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв'язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв'язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 цього Закону).

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що договір про придбання товару був укладений на відстані через засоби дистанційного зв'язку, а саме через інформаційні мережі, Інтернет, що не суперечить вимогам пунктів 10 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Згодом підстава, на якій було набуте відповідачем кошти в розмірі 1000,00грн. відпала, отже у відповідача виник обов'язок на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України повернути безпідставно отримані кошти позивачу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині повернення коштів в розмірі 1000,00 грн. підлягають до задоволення.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров'я людей.

Відшкодування моральної шкоди, заподіяної споживачу внаслідок неправомірних дій відповідача нормами Закону України "Про захист прав споживачів" не передбачено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Крім того колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відсутні правові підстави, між сторонами чітко не визначена дата виконання зобов'язань від якої можливо б було визначити строк порушення грошового зобов'язання. Крім того законодавцем визначено застосування ч.2ст. 1214 ЦК України до правовідносин в разі повернення майна - грошових коштів, які безпідставно утримуються, на які позивач не посилався у своєму позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати з оплати судового збору, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду та витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокату 30,00 грн. за надання правової допомоги та 93,45 грн. за проїзд з м. Вінниця до м. Б. Церква (а.с. 31,40).

З у рахуванням вище викладеного та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 674,65 грн. (551,20 грн. за подання позову позивачем, 30,00 грн. за оплату правової допомоги позивачем, 93,45 грн. витрати, які пов'язані з явкою позивача до суду), крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606,32 грн. за подання позивачем апеляційної скарги та з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606,32 грн. за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (інд. НОМЕР_2) 1000,00 грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (інд. НОМЕР_2) 674,65 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. НОМЕР_1) на користь держави 606,32 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд. НОМЕР_2) на користь держави 606,32 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: