РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Мукачево Справа №752/3049/16-ц

2/303/1520/16

номер рядка с.з. 26

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

За участю:

відповідача - ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього кредитної заборгованості у сумі 19060,89 грн. за кредитним договором від 22.10.2010 №б./н. (в т.ч. 5611,05 грн. заборгованість за кредитом, 10041,55 грн. відсотки, 2024,44 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 883,85 грн. - штраф (процентна складова)).

Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобовязання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними.

Представник позивача у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 3, зворот, 39).

Відповідач в письмовому запереченні на позов (а.с. 75-78, 79-80) та в судовому засіданні, не оспорюючи фактичні обставини по справі щодо укладення між сторонами договору кредиту, визнав позовні вимоги частково, а саме у сумі 10082,65 грн. (в т.ч. 5611,05 грн. тіло кредиту, 4471,80 грн. відсотки); в решті позову просив відмовити, з огляду на безпідставність проведених нарахувань.

Також відносно заявленої вимоги позивача просив застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений ним 20.09.2012, і саме від цього моменту банківська установа мала право на предявлення позову щодо стягнення заборгованості за договором від 22.10.2010.

Заслухавши доводи та заперечення відповідача, дослідивши подані по справі доказові матеріали у контексті із запереченнями представника відповідача, суд констатує наступне.

За умовами укладеного кредитного договору від 22.10.2010 № б./н. оформленого на підставі Анкетизаяви, Умов та Правил надання банківських послуг (надалі Договір, а.с. 6, 9-32) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) надав ОСОБА_1 (далі - Позичальник) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5800 грн., зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів в строки, що відповідає строку дії картки.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобовязання за Кредитним договором відповідачем не виконані.

Заборгованість Позичальника станом на 31 січня 2016 (розрахунок, а.с. 4-5) за предметом позову у сумі 19060,89 грн. (в т.ч. 5611,05 грн. заборгованість за кредитом, 10041,55 грн. відсотки, 2024,44 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 883,85 грн. - штраф (процентна складова)) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, відповідачем заявлене клопотання про застосування до позовних вимог банківської установи строку позовної давності, з огляду на те, що останній платіж за кредитним договором від 22.10.2010 №б/н. був внесений Позичальником 20.09.2012, судом відхиляється, оскільки Верховний Суд України у постановах від 19.03.2014 №6-14цс14, від 17.09.2014 №6-95цс14 та від 30.09.2015 №6-154цс15, визначив правову позицію відносно того, що при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов договору, оформленого на підставі анкети заяви на одержання кредитної картки, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання (період дії кредитного ліміту) відповідає строку дії картки. Як свідчить дані кредитної картки, виданої на імя відповідача, строк її дії визначений до квітня 2016 року (Анкета-заява, а.с. 6, ксерокопія картки, 83).

Отже, перебіг позовної давності у позивача для звернення до суду з вказаним позовом почався з кінця квітня 2016 року. Таким чином, банківська установа вправі була реалізувати своє право на стягнення кредитної заборгованості (в т.ч. і відсотків, комісії, штрафу) за укладеним з відповідачем договором протягом трьох років з настання вищевказаної дати.

Тому звернувшись до суду із вищевказаним позовом у лютому 2016 року, банківська установа не пропустила строк позовної давності.

Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що міститься в постанові від 22.10.2014 №6-127цс14, яка в силу правових приписів, зазначених у ст. 214, ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, надаючи правову оцінку доводам та запереченням відповідача з приводу неправильного розрахунку позивача за кредитним договором від 22.10.2010 року №б./н., то такі судом відхиляються з огляду на те, що позичальник жодним чином не довів неправомірність такого нарахування, а доданий до заперечення (а.с. 75-76) розрахунок з врахуванням індексу інфляції не спростовує наданий позивачем розрахунок суми заборгованості.

Посилання у письмовому запереченні на те, що сума відсотків за кредитним договором повинна складати суму 4471,80 грн. є хибним, оскільки у відповідності до умов Договору (п.п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг) сторони узгодили вид та розмір відсотків, які Позичальник зобовязаний сплачувати за користування кредитом.

При цьому, у відповідності з вищевказаними умовами та Правилами надання банківських послуг, Позичальник зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, сплачувати відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також комісію на умовах, передбачених Договором, крім того і штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позву, при порушені ним строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів (п.2.1.1.7.6).

За таких обставин, укладаючи кредитний договір на підставі Анкети заяви і Умов та Правил надання банківських послуг, Позичальник визнав умови та строки відповідальності, зокрема і за зазначеними вище складовими загальної суми заборгованості, у разі порушення строків виконання взятих на себе зобовязань, тому заперечення відповідача по вищевказаних спірних позиціях, є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по справі у сумі 1378 грн. підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Мукачево, вул. Сільвая, 20, і.к. НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50, р/р. 3111, МФО 305299, ) суму 19060,89 грн. (девятнадцять тисяч шістдесят гривень 89 коп.) кредитної заборгованості (в т.ч. 5611,05 грн. заборгованість за кредитом, 10041,55 грн. відсотки, 2024,44 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 883,85 грн. - штраф (процентна складова)), а також суму 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) у відшкодування судових витрат.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость