Провадження № 2/229/870/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_2, який постійно мешкав разом з нею по АДРЕСА_1. У 1996 році позивач, як спадкоємець першої черги (за законом) прийняла спадщину, і таким чином вступила у володіння (управління) зазначеним спадковим майном. На час відкриття спадщини вона постійно проживала з чоловіком і не заявляла про неї відмову. Після вступу в спадщину ОСОБА_1 переоформила на своє ім'я розрахункові рахунки за комунальні послуги на вищезазначене майно, а також на автомобіль, який був успадкований нею після смерті чоловіка. Житловий будинок вона не переоформлювала, оскільки у неї не було на це коштів. 27 квітня 2015 року вона звернулася до Дружківської нотаріальної контори з договором купівлі-продажу житлового будинку, складеного на ім'я ОСОБА_2, домовою книгою, технічним паспортом на житловий будинок, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть, паспортом, карткою фізичної особи-платника податків ДПІ ум.Дружківка та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 Однак, державний нотаріус Алексєєва В.Є. відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії. Постановою від 27 квітня 2015 року № 381/02-31 нотаріус зазначила, що у позивача, як спадкодавця, відсутні будь-які документи, які можуть підтвердити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 Належним чином оформити спадщину на цей житловий будинок позивач не має змоги, оскільки її померлий чоловік за життя збудував цей будинок, але не встиг здати його в експлуатацію. Метою її звернення до суду є оформлення права на спадщину і одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 з належними до нього надвірними побудовами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований по АДРЕСА_1 і залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Представник відповідача територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заявленого позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про одруження за № НОМЕР_2, виданого 06 лютого 1971 року Палацом щастя м. Ворошиловограда, 06 лютого 1971 року одружилися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 19 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області на підставі актового запису про смерть №516 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Дружківка Донецької області (а.с15).

На момент смерті ОСОБА_2 йому на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 1983 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

У встановленому законом порядку позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка. Але постановою державного нотаріуса Дружківської нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27 квітня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадщину підлягають задоволенню.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася до 01 січня 2004 року, а тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 виконала всі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Інших спадкоємців, окрім неї, немає.

Але позивач позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Суд встановив, що в договорі купівлі-продажу будинку на житловий будинок АДРЕСА_1 який був укладений 14 вересня 1983 року, власником будинку був вказаний спадкодавець ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Проаналізувавши докази, суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на цей житловий будинок, оскільки право власності на нього за ОСОБА_2 було зареєстровано у відповідності до законодавства.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 106,30 кв.м, в тому числі житловою площею 46,70 кв.м, який за описом об'єкту складається з будівель та споруд: А-2 - житловий будинок, а- ганок, а-1 - оглядова яма, Б - літня кухня, б-1 - погріб, б - прибудова, В - сарай, Е - літній душ, Ж - сарай, №1 - ворота, №№2, 3 - огорожа, І - замощення, Д - трубопровід.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 24 червня 2016 року.

Суддя: С. О. Рагозіна