Справа № 201/4758/16-ц (2/201/1685/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника своїх інтересів адвоката ОСОБА_3 01 квітня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення (а. с. 4-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 1998 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діючим за довіреністю від імені дружини ОСОБА_1, остання набула право власності на квартиру №29, розташованої в будинку № 137-а по пр. Гагаріна у м.Дніпропетровську. Проте відповідач не звільнив зазначену квартиру після продажу, продовжував в ній мешкати, та оскільки витратив отримані від продажу квартири грошові кошти, не придбавши собі іншого житла, чоловік позивача погодився здавати в оренду ОСОБА_2 даний обєкт нерухомого майна. Після смерті чоловіка позивача у жовтні 2015 року відповідач відмовився виїхати з квартири та сплачувати за її оренду, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою № 29 в будинку № 137-а по проспекту Гагаріна у м. Дніпропетровську шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, з виселенням його з цієї квартири без надання йому іншого житлового приміщення.

Від представника інтересів позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи за відсутності сторони позивача, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а. с. 18).

Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином за адресою цього фактичного місця мешкання у спірній квартирі, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами ОСОБА_5 8 розділу ІІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 лютого 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діючим за довіреністю від імені дружини ОСОБА_1, був укладений договір купівлі-продажу квартири №29, розташованої в будинку № 137-а по пр. Гагаріна у м.Дніпропетровську, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на зазначену квартиру. Даний договір був зареєстрований в ДБТІ 03 березня 1998 року в реєстровій книзі № 13п за реєстрованим № 128 (а. с. 8).

Таким чином, з часу укладення даного правочину позивач набула, а відповідач втратив право власності на зазначену квартиру, а отже і право користування цією квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер 28 жовтня 2015 року (а. с. 7).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду в їх сукупності, аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій фактично продовжує мешкати попередній власник квартири відповідач ОСОБА_2, на що позивач не давала своєї згоди, приймаючи до уваги, що відповідач відмовляється самостійно виселитись з безпідставно займаного ним житлового приміщення, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 109 Житлового Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою № 29 в будинку № 137-а по проспекту Гагаріна у м.Дніпропетровську шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, з виселенням його з цієї квартири без надання йому іншого житлового приміщення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

ОСОБА_5 Черновськой