Справа № 461/2514/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4277/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Християнська злагода» про тлумачення правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджено обставини справи, а висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Не погоджується з висновком суду про те, що ним не зазначено в позові, які саме пункти угоди необхідно тлумачити, його вимоги не направлені на встановлення змісту волі учасників правочину, оскільки спору між сторонами договору щодо його змісту не існує. Зазначає, що він просив розтлумачити п. 1.2 Договору за умовами якого, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов'язанні і в обсязі, тобто вказати конкретну суму обсягу цих прав, а саме 237167,24 грн. боргу, з яких 68334 грн. тіла кредиту та 168833,24 грн. проценти за користування кредитом, і умови, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть (або можуть) виникати на підставі основного договору, тобто п. 1.8 цього Договору, відповідно до якого новий кредитор одержує беззаперечне та беззастережне право вимагати від боржника належного та своєчасного виконання всіх зобов'язань за основним договором, а саме повернення 237167,24 грн. боргу та сплати процентів за користування кредитом по день його повернення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

11.10.2012 року КС «Християнська злагода» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу (далі-договір). Даний договір є правочином щодо зміни кредитора у борговому зобов'язанні на підставі договору № 130-2/08 про надання кредиту від 30.06.2008 року шляхом прощення зустрічної заборгованості. Первісний кредитор передав, а новий кредитор (ОСОБА_2.) прийняв на себе право вимоги до ОСОБА_3 на підставі договору №130-2/08 про надання кредиту від 30.06.2008 року. (а.с.2-3)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, шо вимоги позивача не направленні на встановлення змісту волі учасників правочину, оскільки спору між сторонами договору щодо його змісту не існує, поняття та слова у договорі використанні звичайні для даних договорів, а питання суми заборгованості може бути визначено позивачем у разі судового захисту свого майнового права - права вимоги, шляхом звернення до суду з позовом до боржника.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають положенням закону.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно з п. 1.2 договору до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов»язання в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав (25800 грн. тіла кредиту), а також ті, які в подальшому будуть або можуть виникати на підставі основного договору.

Відповідно до п. 1.4 договору станом на момент його підписання частина боргу первісного кредитора перед новим кредитором складає 25800,00 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2010 року у справі № 2-1469/2010.

А відтак, позивачем не подано доказів про те, що буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у цій сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу, а зміст договору є цілком зрозумілий, колегія суддів вважає, що підстав для з»ясування змісту правочину суд не мав.

Враховуючи те, що відповідно до картки платежів по гривневому кредиту № 130-2/08 від 30.06.2008 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 15.10.2012 року складає по тілу кредиту 68334,00 грн., по процентах - 168833,24 грн., фактично вимога апелянта про тлумачення змісту правочину зводиться до внесення змін до договору - визначення заборгованості по тілу кредиту - 68334,00 грн., по процентах - 168833,24 грн., яка визначена у вказаній картці після укладення договору, а тому не може прийматись до уваги.

В зв»язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.