Номер провадження: 22-ц/785/2965/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у розмірі 71652 гривні 52 копійки, що станом на 12.05.2015 року згідно з курсом НБУ є еквівалентом 3480 доларів СІІІА та суму сплаченого судового збору у розмірі 716 гривень 52 копійки. Позов обґрунтовує тим, що починаючи з грудня 2003 року, він неодноразово позичав відповідачці кошти - у 2005 році ОСОБА_5 позичила в нього 16 000 гривень, що на той час було еквівалентно 3200 доларів США, які та повертала частинами. Заборгованість за тією позикою становить 407,50 гривень, що на час надання коштів було еквівалентно 50,00 доларам США. 20 вересня 2007 року відповідачка знову звернулася до нього за позикою у розмірі 32600 гривень, що по курсу на той час було еквівалентно 4 000 доларів США. Позивач зазначає, що розпискою ця позика не оформлювалася, у звязку із існуванням між ними довірчих відносин. З цієї позики відповідачем йому було повернуто 22.11.2007 року 4075 грн., що на момент повернення коштів було еквівалентно 500 доларів США. Залишок по сплаті дорівнює 27954 гривень 50 копійок, що на той час було еквівалентно3430.0 доларам США. Позивач вказує, що факт передачі грошових коштів можуть підтвердити свідки. У звязку із тривалим неповерненням позивачу коштів він був вимушений звернутися до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою щодо прийняття дій стосовно відповідачки та притягнення її до кримінальної відповідальності за шахрайські дії відносно нього. 31.10.2012 року о/у СДСБЕП Малиновського РВ ОМУ України в Одеській області старшим лейтенантом ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи у звязку із тим, що зазначені відносини мають цивільно-правовий характер. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка відмовляється повертати борг у добровільному порядку, він вимушений звернутися з даним позовом до суду.

В судових засіданнях позивач та його представник зазначили, що позов підтримують з підстав викладених у позовній заяві та просили його задовольнити.

Представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що дійсно у вересні 2007 року ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_3 4000 доларів США для придбання автомобілю. Оскільки сума була для них обох значною, крім цього вона працювала реалізатором у ОСОБА_3, дану позику оформили розпискою, в якій було зазначено: дату складання, суму грошей, які позичаються, їхні з позичальником паспортні дані та підписи. Спочатку вона повернула 500 доларів США, а потім через деякий час повернула борг на загальну суму - 1000 доларів США. Оскільки відповідачка працювала на ОСОБА_3, то в подальшому за усною домовленістю залишок боргу у розмірі 3000 доларів США ОСОБА_3 почав вилучати з її заробітку. Далі сторона відповідача наголошувала, що у вересні 2010 року відповідачка повністю відпрацювала борг та отримала назад боргову розписку в якості доказу того, що до неї ОСОБА_3 не має претензій. 31 жовтня 2012 року ОСОБА_5 була викликана до міліції де надала письмові пояснення працівникам міліції. Крім вищезазначених заперечень, представник відповідачки звернув увагу суду, що зобовязальні відносини між сторонами були припинені після повної сплати відповідачкою боргу та поверненні їй розписки ще у вересні 2010 року, тому ОСОБА_3 не має права на стягнення боргу у звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник позивача приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

В судовому засіданні встановлено наступне.

31.10.2012 року Малиновським РО ОМУ ГУМВС України в Одеській області за результатами розгляду матеріалів ЖРЗПЗ № 13725 від 24.2012 року, прийнята постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_3 З встановлювальної частини вказаної постанови вбачається, що до Малиновського РО ГМУ ГУМВС України в Одеській області 24.10.2012 року надійшла заява громадянина ОСОБА_3 з проханням вжити заходи до громадянки ОСОБА_4, яка взяла у борг гроші у сумі 4000 доларів США та відмовляється їх повертати. В ході перевірки установлено, що ОСОБА_7 біля 10-ти років працювала на ринку «7-й км» реалізатором, роботодавцем якої був ОСОБА_3. В період роботи вона брала гроші у борг у ОСОБА_3 відповідні суми та повертала їх у визначений строк. У 2007 році в останній раз ОСОБА_7 взяла у борг 4000 доларів США у ОСОБА_3, через деякий час повернула 570 доларів США, після чого виплат більше не проводила. ОСОБА_5 підтверджує, факт того, що брала у борг вказану суму для придбання автомобілю, але повернула 1000 доларів США. Також ОСОБА_5 пояснила що за останні три роки роботи у ОСОБА_3, вона не отримувала заробітну плату, за усною домовленістю з ОСОБА_3 працювала в рахунок свого боргу, після чого звільнилася. ОСОБА_3 ніяких претензій не мав.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від сум. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої, може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є уклад енним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має пережувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України необхідно встановити наявність між позивачем га відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа,на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов.

В ході розгляду даної справи позивач та його представники в підтвердження наявності між позивачем та відповідачкою правовідносин за договором позики, послалися на матеріали перевірки, проведеної Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на підставі його заяви щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за шахрайські дії відносно нього, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9

Судом проаналізований висновок Малиновського РО ОМУ ГУМВС України в Одеській області прийнятий 31.10.2012 року за результатами розгляду матеріалів ЖРЗПЗ № 13725 від 24.2 12 року, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_3, допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8 за клопотанням сторони позивача, які підтвердили, що ОСОБА_5 брала гроші у ОСОБА_3 для купівлі собі автомобілю, однак суд правильно оцінив надані докази, так як в сенсі ст.58,59 ЦПК України зазначені докази не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Приписами статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та що доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Недоведено правову позиції позивача щодо наявності між ним та відповідачкою правовідносин за договором позики, враховуючи відсутність документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов з зазначених підстав.

За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розглянувши правомірність застосування правил ст. 267 ЦК України, суд дійшов правильного висновку. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Тому враховуючи, що стороною позивача позовні вимоги недоведені, суд відмовив в їх задоволенні на загальних підставах, незалежно від спливу строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_10Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_11