Справа №592/1194/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/764/16 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2016 року на часткове задоволення вказаного позову з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_3 стягнуто 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В позові ОСОБА_3 до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми у своїй апеляційній скарзі з тих самих підстав просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову у позові.

Колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 13 січня 1970 року по 31 січня 2011 року працював у ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», яке у подальшому стало іменуватися як ПАТ «СМНВО» (а. с. 6-7).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 26 від 14 червня 2004 року у позивача виявлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології другої стадії в фазі не різкого вираженого загострення, емфізему легень першого-другого ступенів, легеневу недостатність другого ступеню по змішаному типу, нейросенсорну туговухість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. професійного характеру, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз НК І-ІІ ст., остеохондроз шийно-грудного відділу хребта, лівосторонній плече-лопатковий періартроз з явищем больової контрактури (супутній діагноз), які виникли унаслідок недосконалості технологічних процесів, неефективності засобів індивідуального захисту органів слуху, дихання.

У цьому ж акті зазначені конкретні протоколи, якими були зафіксовані, зокрема, факти підвищеного шуму, загазованості та показники важкої праці на підприємстві (а. с. 9).

За актом МСЕК № 878 від 20 липня 2004 року ОСОБА_3 пройшов первинний огляд та йому було встановлено 40 % втрати професійної працездатності (а. с. 32-35).

Відповідно до акту МСЕК № 787 від 26 липня 2006 року позивачу при повторному огляді було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново (а. с. 10, 28-31).

Так, частиною 8 ст. 36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Утім відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26 цс 12.

Крім того відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З аналізу положень ст. ст. 21, 28, 34 Закону України № 1105-XIV, у редакції чинній на липень 2004 року, також слідує, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За таких умов встановивши, що 20 липня 2004 року позивачу вперше було встановлено актом огляду МСЕК ступінь втрати професійної працездатності, місцевий суд вірно на підставі зазначених вище положень норм права поклав відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди саме на Фонд соціального страхування.

Заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням знайшло підтвердження під час розгляду справи. Позивач постійно страждає через сердечні та легеневі болі. Періодично відзначаються приступи задухи, від яких рятує лише інгалятор. Зниження здатності до сприйняття звуків зробила його інвалідом - він втратив можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Через дратівливість, що з'явилася, погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами. Порушено звичайний для позивача уклад життя, бо він змушений часто лікуватися.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував дані обставини, вимоги ст. 23 ЦК України, глибину моральних страждань позивача та ступінь погіршення його професійних здібностей, дотримався при цьому суд і принципів розумності та справедливості.

Доводи ж апеляційних скарг висновків суду не спростовують на не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскарженого рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Таким чином, доводи апеляційної скарги Фонду соціального страхування, що позивачу виплачена одноразова допомога, яка компенсує і моральний аспект страхового випадку, є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -