Справа № 159/5665/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/443/16 Категорія: 59 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю прокурора Оліферчук Н.П.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної Державному підприємству шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 01 лютого 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з відповідача - Генерального директора Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_3 в користь Державного підприємства (далі - ДП) «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» заподіяну шкоду в порядку регресу в розмірі 27376,96 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 березня 2015 року (а. с. 6-17) ухвалено поновити ОСОБА_4 на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Стягнуто з ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь ОСОБА_4 26376 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди. При цьому судами встановлено, що адміністрацією підприємства була порушена одна із гарантій законних інтересів працівника при розірванні трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що дає підстави вважати про незаконність звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

Наказом № 1-к від 05.01.2015 року ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_4 було поновлено на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», а головному бухгалтеру наказано нарахувати та виплатити ОСОБА_4 26376 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а. с. 19-21).

Відповідно до платіжних доручень від 06.01.2015 року (а. с. 24-27) ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» виплатило ОСОБА_4 стягнуті рішенням суду кошти. (а. с. 24-27).

За змістом ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.01.2014 року ОСОБА_3 було призначено генеральним директором ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на термін та на умовах визначених контрактом (а. с. 29).

Відповідно до контракту № 3 від 15.01.2014 року, укладеного між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та ОСОБА_3, останнього було призначено на посаду генерального директора ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на термін з 15.01.2014 року по 15.01.2017 року (а. с. 144- 151). За змістом п. 2.3.6 та 2.3.8 Контракту генеральний директор має право в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обовязкові для всіх підрозділів та працівників підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства. Укладати трудові договори з працівниками відповідно до чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що саме будучи генеральним директором ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_3 17 червня 2014 року підписав наказ № 54-К про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади, про незаконність якого було констатовано судовими рішеннями.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав покладення на ОСОБА_3 обов'язку покрити шкоду, заподіяну підприємству ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» у зв'язку з оплатою ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням.

Розмір ухвалених судом до стягнення сум відповідачем не заперечувався та не спростовувався.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до відсутності передбачених законом підстав для звернення з даним позовом прокурора та необхідність закриття провадження у справі з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Однак, такі доводи апеляційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на встановлених обставинах справи, а тому не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор вказував, що ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» є державним підприємством і у зв'язку із виплатою ОСОБА_4 значних сум повязаних із незаконним звільненням останнього ДП заподіяно шкоду.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» засноване на державній власності, належить до управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством.

За змістом п. 6.6. Статуту майно ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Пунктом 6.7. Статуту визначені джерела формування майна якими є майно, у тому числі кошти, передані Уповноваженим органом управління, продукція, доходи від власної господарської діяльності, доходи від цінних паперів, інші джерела, не заборонені законодавством.

Таким чином, виплата ОСОБА_4 коштів з рахунків ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», які з врахуванням Статутних положень є майном підприємства, яке є державною власністю, свідчить про заподіяння державі шкоди.

З врахуванням позиції ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», щодо не бажання підтримання позовних вимог та доводів представника відповідача в судових засіданнях про відсутність шкоди заподіяної ДП колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави, а саме Міністерства економічного розвитку України до управління якого належить ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом у повній мірі обґрунтував необхідність такого звернення та зазначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про неприйняття судом першої інстанції процесуального рішення про відмову позивача від позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України не ґрунтуються на вимогах Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

З врахуванням викладено суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу по суті позовних вимог, заявлених прокурором.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги лише зводяться до правомірності участі прокурора у даному цивільному процесі, без зазначень підстав передбачених ст. 309 ЦПК України для скасування рішення чи його зміни.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: