Справа № 509/5062/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Іванченко В.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ВДВС Овідіопольського РУЮ ОСОБА_3,

представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області,

ОСОБА_5 управління Держаної казначейської служби України в Одеській області

про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 управління Держаної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.08.2013 р. у справі №509/2726/13-ц, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.10.2013 р.: визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ -ОСОБА_6 щодо прийняття постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження 17.12.2012 р. ВП 35736398 і ВП 35737636 про зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., а також про зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_9 земельною ділянкою за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14.12.2012р.; визнано неправомірними та скасовано постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ - ОСОБА_6 про відмову у відкритті виконавчого провадження 17.12.2012 р. ВП 35736398 і ВП 35737636 про зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., а також про зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_10 земельною ділянкою за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14.12.2012 р.; зобов'язано ВДВС Овідіопольського РУЮ вчинити дії по виконанню виконавчих листів ВП 35736398 і ВП 35737636 з цивільної справи №2-544/12 р. Овідіопольського районного суду від 17.12.2012р. виданих за рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012р. у справі №22ц-1590/7680/2012р. про зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., а також про зобовязання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_10 земельною ділянкою за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14.12.2012 р. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.11.2014 р. визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ щодо закінчення виконавчого провадження у справі №2-544/12. Визнано незаконними та скасовано постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ про закінчення виконавчих проваджень від 06.05.2014р. у справі №2-544/12. Чинною постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. у справі №815/282/15 визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області щодо невиконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012р. по справі №22ц-1590/1760/2012 р. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.02.2015 р. у справі №509/335/15-ц., заяву ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області про встановлення способу і порядку виконання рішення суду - залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.05.2015р. відмовлено в задоволенні заяви ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області про роз'яснення рішення апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012 р. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.03.2015р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.06.2015р., постанову начальника управління ДВС ГУЮ в Одеської області від 10.02.2015р. про передачу до ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів ВП 35736398 і ВП 35737636 про зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку та зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою - визнано незаконною та скасовано. Крім того начальником ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області в супровідному листі від 30.09.2015р. №03-15640 зазначено про відсутність законних підстав для зупинення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №509/3666/13 виданого 18.06.2015р. Овідіопольським районним судом Одеської області у зв'язку з тим, що Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2015р., виконавче провадження не зупиняє, що свідчить на упереджене ставлення відповідача, як суб'єкта владних повноважень - органом державної влади до прав позивача. Отже не правові рішення відповідача, змусили позивача вчинити додаткові зусилля щодо використання своїх прав на відновлення порушеного права з виконання рішення, яким зобов'язано ОСОБА_7 знести самочинну забудову, як на відновлення душевного стану направлених на необхідність відновлення своїх прав шляхом вимушеного звернення до фахівців у галузі права, підготовки документів до суду, тощо. Зі свого боку, як на її думку, не бажання виконання рішення суду апеляційної інстанції породили характер триваючого порушення прав позивача до цього часу, оскільки рішення не виконано із-за відсутності понесення покарання за вчинення правопорушень суб'єктом владних повноважень - органом державної влади. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.16, 23, 273, 276 ч.1, 1167 ЦК України, вона просить суд ухвалити рішення яким стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень у якості одноразового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої неодноразово неправомірними діями відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської при намаганні виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012р. у справі №22ц-1590/7680/2012р.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ВДВС Овідіопольського РУЮ в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління Держаної казначейської служби України в Одеській області віднесла вирішення спору на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав.

Як вибачається з матеріалів справи та підтверджується письмовими доказами по справі, у відділі державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області на виконанні перебувають два виконавчих провадження по примусовому виконавчих листів № 2-544/12 виданих 13.12.2012 року про:

- зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м ОСОБА_8 , вул. Лабораторна, 6;

- зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні позивачці земельною ділянкою за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м ОСОБА_8 , вул. Лабораторна, 6 яка відноситься до прибудинкової території.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивач зазначила, що моральна шкода завдана їй неодноразовими неправомірними діями відділу ДВС при намаганні виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012 у справі № 22ц-1590/7680/2012. Саме через це, позивач була змушена вчинити додаткові зусилля щодо скористання своїх прав на відновлення порушеного права з виконання рішення, яким зобов'язано ОСОБА_7 знести самочинну забудову, як на відновлення душевного стану направлених на необхідність відновлення своїх прав шляхом вимушеного звернення до фахівців у галузі права, підготовки документів до суду, тощо.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду за місцем їх надходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Тому, посилання Позивача на отримання правової допомоги як доказ спричинення моральної шкоди є безпідставним, недоречним та не може відноситися до завданої моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З огляду на зазначене позивач мала довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а і наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відділу ДВС та заподіяною їй моральною шкодою.

Навіть наявність судового рішення про визнання протиправними дій, бездіяльності не є достатньою підставою для відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за відсутності самої шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями, бездіяльністю та шкодою.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму ВСУ №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне, значення.

Також, згідно з пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Безпідставним є посилання позивача на те, що рішення суду не виконано через відсутність покарання за вчинення порушення суб'єкта владних повноважень.

У своїй позовній заяві Позивач не зазначає яких моральних чи фізичних страждань вона зазнала та не обґрунтовує заявлену суму відшкодування моральної шкоди.

Крім того, згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області не є заподіювачем моральної шкоди позивачу, а особою, яка заподіяла моральну шкоду позивачу, відповідно до ст.1167 ЦК України, є громадянин ОСОБА_7.

Зазначене підтверджується:

- рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.11.2012 року у справі №22ц-1590/7680/2012р. про зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., а також про зобовязання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_10 земельною ділянкою за адресою: 65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, вул. Лабораторна, ж/м «ОСОБА_8 хутір», будинок № 6., яка відноситься до прибудинкової території;

- вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.11.2015 року по справі № 509/1194/15-к, що набрав законної сили, яким ОСОБА_7 визнано у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (умисне не виконання рішення суду, що набрало законної сили) та призначено покарання у вигляді 1 рік 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік та покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому суд звертає увагу, що кримінальне провадження, за яким було засуджено ОСОБА_7, було внесено до ЄРДР саме за поданням ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області.

Таким чином, суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, в звязку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_11