Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про зняття арешту з майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило зняти арешт з нерухомого майна - чотирикімнатної квартири, загальною площею 159,80 кв. м, житловою площею 91,90 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та перебуває в іпотеці у ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору від 19 серпня 2005 року № 02-10/2401та іпотечного договору від 21 квітня 2006 року № 02-10/808.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вищевказаний арешт накладено постановою відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві) від 07 лютого 2014 року у виконавчому провадженні № 41901048 з примусового виконання виконавчого листа від 29 травня 2013 року № 2604/29951/2012 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 812 759 грн 82 коп., на все нерухоме майно ОСОБА_5 у межах суми боргу та оголошено заборону його відчуження. Крім того, позивач зазначив, що згідно з інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24 лютого 2015 року наявні наступні обтяження щодо майна, яке є предметом іпотеки: номер запису 4642385, зареєстровано 11 лютого 2014 року, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41901048, виданий 07 лютого 2014 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, вид обтяження - арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується (власник) - ОСОБА_5; адреса: АДРЕСА_1, опис предмета обтяження - все нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено.

Знято арешт, який накладено в межах виконавчого провадження № 41901048, з майна ОСОБА_5 - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Задовольняючи указаний позов, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, оскільки, як зазначив суд, наявність арешту на квартиру перешкоджає позивачу, який має переважне право перед наступним стягувачем, на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке перебуває у нього в іпотеці, проти реалізації якого боржник не заперечує. При цьому на підставі наявних у справі доказів суд установив, що вартість арештованого майна є нижчою, ніж розмір існуючої заборгованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що судом не перевірено належність доказу - оцінку вартості майна, не витребувано сертифікат суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, який проводив оцінку вказаної квартири; наданий ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок заборгованості ОСОБА_5 не можна вважати належним та допустимим доказом, а також про те, що апеляційним судом не застосовано положення п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» висновків суду не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко