Ухвала

іменем україни

13 липня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., КарпенкоС.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до територіальної громади в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування, посилаючись на неможливість оформити спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7, якому за життя належала частина домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 8/11 частин домоволодіння АДРЕСА_2, що складається з жилого будинку «Д» загальною площею 85,7 кв. м, жилою площею 62,3 кв. м та допоміжною площею 23,4 кв. м, після реконструкції сараю «К» площею 18,5 кв. м, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року, в зв'язку зі смертю ОСОБА_4 залучено до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року зазначене рішення міськрайонного суду скасовано й в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

ОСОБА_6 у поданій касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду скасувати й передати справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_7 якому належало 25/51 частин домоволодіння АДРЕСА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя ОСОБА_7 самочинно перебудував жилий будинок під літерою «Д», унаслідок чого була збільшена житлова площа будинку та самочинно збудував сарай літера «К». Власником інших 26/52 частин вказаного будинку була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадкоємцем якої є ОСОБА_9

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна). Якщо договоромабо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власностіабо користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволуна виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову через наявність самочинного будівництва та не залучення до участі в даній справі власника іншої частини спірного будинку, що призвело до фактичної зміни часток у спільній власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

С.О.Карпенко

О.В.Попович