Справа №583/1693/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1166/16 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Сумській області, прокуратури Сумської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,-

в с т а н о в и л а:

28 травня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що стосовно нього в період з 02.09.2013 року по 02.10.2014 року тривало незаконне кримінальне переслідування. У процесі якого позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання, накладено арешт на належне йому на праві власності майно. 25.06.2014 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. 02.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Сумської області вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області залишено без змін.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, тривале перебування під запобіжним заходом у вигляді особистого зобов'язання, неможливість тривалий час працювати за фахом та освітою призвели до моральних страждань позивача. Внаслідок довгого правового вирішення проблеми сталася тривала ізольованість ОСОБА_3 від активного суспільного життя, від повноцінних соціальних контактів, від можливостей набуття професійного досвіду та кар'єрного росту, налагодження особистого життя, що спричинило формування почуттів загубленості та нереалізованих можливостей, соціального відставання, втраченого життєвого часу.

Внаслідок тривалої стресової ситуації та суттєвої зміни життєвого укладу виникли певні зімни в характері ОСОБА_3 та психоемоційному стані, що призвело до порушення адаптованого гармонійного існування, до негативних змін налагодженого життєвого ритму, до необхідності неконструктивного використання продуктивного життєвого часу, до залучення інтенсивних душевних, фізичних та матеріальних ресурсів на подолання та компенсацію наслідків.

В зв'язку з чим, в подальшому збільшивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 2 232 360 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області позов ОСОБА_3 задоволено частково.

В апеляційній скарзі позивач з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не повне з'ясування обставин справи, просить змінити рішення суду та постановити у справі нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейської службою України в розмірі 2232360 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 28.01.2009 року по 04.10.2011 року працював начальником відділу Держземагенства в Охтирському районі Сумської області, з посади звільнився за власним бажанням. З 02.01.2014 року по 10.07.2015 року працював виконавчим директором МКП «Гео-Сервіс».

02.09.2013 року заступником начальника СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області Цебенком К.С. було повідомлено ОСОБА_3 про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (а.с. 5-6).

03.09.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/3420/13-к накладено арешт на майно ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки «ВАЗ - 21051», 1991 року випуску, автомобіль марки «FORD F 150», 2006 року випуску, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.Заборонено ОСОБА_3 відчужувати, розпоряджатися або користуватися автомобілями, домоволодінням (а.с.22-23).

03.09.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/3419/13-к до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов'язання та покладено на нього на строк два місяці, тобто до 03.11.2013 року наступні обов'язки: прибувати до слідчого, суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи (а.с.24-25).

01.11.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/4201/13-к ОСОБА_3 продовжено строк особистого зобов'язання та строк дії обов'язків, покладених ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 03.09.2013 року на обвинуваченого ОСОБА_3, до 29.11.2013 року включно (а.с. 26).

29.11.2013 року старшим прокурором Охтирської міжрайонної прокуратури радником юстиції Книгою В.О. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000011 від 28.11.2013 року (а.с. 7-8).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 11.12.2013 року вищевказаний обвинувальний акт повернуто прокурору (а.с.28).

30.12.2013 року ОСОБА_3 було вручено новий обвинувальний акт щодо підозри у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2014 року по справі №583/3420/13-к виправлено описку в ухвалі суду від 03.09.2013 року, виключено посилання про накладення заборони користуватися автомобілем марки «ВАЗ - 21051», автомобілем марки «FORD F 150», домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 ( а.с 29).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2014 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 02.10.2014 року, ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 30-34, 35-38).

Таким чином, в період з 02.09.2013 року по 02.10.2014 року, а саме, протягом 13 місяців позивач перебував під слідством та судом в якості обвинуваченого.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин (ст. 11 ЦК України ).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Крім того, п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду » передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК України під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Отже, перебування за гратами та тривалість досудового слідства протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду: матеріальну та моральну.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абзаці 2 п. 14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, що був визначений судом, так як при визначенні останнього місцевий суд врахував як вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» так і обставини справи, зокрема те, що час перебування під слідством та судом тривало 13 місяців, була знижена ділова репутація ОСОБА_3 як директора приватного підприємства, що безумовно призвело до моральних страждань, відбулися зміни в його життєвих і виробничих стосунках, які потребували зусиль для відновлення попереднього стану. Місцевим судом також обґрунтовано враховано, що позивач не був обмежений у здійсненні нормальних життєвих зв'язків, не було порушено його право власності на майно та право на зайняття підприємницькою діяльністю. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив також з засад розумності, поміркованості і справедливості, врахував характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. Доказів про заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції позивач не надав.

Доводи апелянта про те, що внаслідок законного перебування під слідством розпалася його сім'я та занепав його бізнес були предметом розгляду в суді першої інстанції. При цьому місцевий суд обґрунтовано не поклав їх в основу рішення, оскільки дійсні причини розпаду сім'ї позивача, їх прямий зв'язок з кримінальним переслідуванням не встановлені та не виключається зменшення кількості замовлень в МКП «Гео-Сервіс», який з січня 2014 року очолював позивач у зв'язку з економічною ситуацією в країні, зростанням конкуренції на ринку даних послуг, насищення попиту населення на землевпорядні послуги.

Інші доводи апелянта також висновків суду не спростовують.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням вимог закону, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -