Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») на свою користь 297 648 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що він пропрацював у Державному виробничому об'єднанні з видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» 11 років 6 місяців. Висновком МСЕК від 04 серпня 2010 року йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково.

Посилаючись на те, що з вини відповідача він втратив здоров'я, просив позов задовольнити.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 45 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Судом установлено, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_3 тривалий час працював у шкідливих умовах праці, в тому числі: з 15 серпня 1973 року до 01 жовтня 1977 року - підземним прохідником на шахті «Північна вентиляційна»; з 01 жовтня 1977 року до 05 липня 1979 року -підземним вибухівником; із 05 липня 1979 року до 01 липня 1984 року - машиністом скреперної лебідки; з 01 липня 1984 року до 11 серпня 1984 року - підземним прохідником. Наказом від 03 травня 1973 року № 178 шахта «Північна Вентиляційна» Першотравневого рудоуправління увійшла до складу виробничого об'єднання «Кривбасруда», згідно із розпорядженням від 11 вересня 1984 року № 63 позивач звільнений із роботи за згодою сторін.

Із 01 серпня 1990 року до 08 січня 1991 року позивач працював підземним машиністом електровозу у державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева-2». Звільнений із роботи за власним бажанням.

Із 26 січня 1996 року до 16 грудня 2009 року ОСОБА_3 працював черговим та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики № 1 Північного ГЗК.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів І-ІІ ступеня (пиловий бронхіт, емфізема легенів).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 липня 2010 року № 2 підставою для встановлення професійного характеру захворювання є те, що позивач виконував роботу з утримання й ремонту механічної частини технологічного процесу обладнання РЗФ № 1 ВАТ «Північного ГЗК», що характеризувалось запиленістю робочої зони в результаті недосконалості технологічного процесу. Працюючи з 08 вересня 1970 року до 01 липня 1984 року у державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» Першотравневого рудоуправління на шахті «Північна Вентиляційна» та з 01 серпня 1990 року до 08 січня 1991 року у державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева-2» також зазнав впливу пилу на організм.

Відповідно до п. 19 зазначеного вище акта винними у професійному захворюванні позивача є керівництво шахти «СВ Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», шахти «Першотравнева-2» ВО «Кривбасруда», керівництво Північного ГЗК, ВАТ «Північного ГЗК» та ПП «Бюро машинобудування» за період роботи ОСОБА_3 на цих підприємствах.

Згідно з довідкою МСЕК від 04 серпня 2010 року ОСОБА_3 із 02 серпня 2010 року безстроково встановлено 25 % втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь із ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду в сумі 45 тис. грн, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України й виходив з обов'язку відповідача, як правонаступника шахти «Першотравнева» ВО «Першотравневе», її відшкодувати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд дійшов висновку про те, що правонаступником майнових прав та обов'язків ДВО «Кривбасруда» щодо шахти «Першотравнева-Дренажна», до якої входили майнові комплекси шахт «Першотравнева» та «Першотравнева-1», на яких працював позивач, є ДП «Кривбасгідрозахист», яке в подальшому було ліквідовано. Враховуючи те, що на момент виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди, з дати встановлення стійкої втрати працездатності, тобто з 02 серпня 2010 року, підприємства, зазначені у п. 16 акта розслідування професійного захворювання від 29 липня 2010 року, окрім ПАТ «Північного ГЗК», ліквідовані, а ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є їх правонаступником, суд вважав, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Проте із висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Згідно з п. п. 1, 5 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 та законодавством України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) управління «Кривбазгідрозахист» є правонаступником (у результаті виділення) структурних одиниць ДВО «Кривбасруда» шахти «Першотравнева-Дренажна» та шахти «Гігант-Дренажна», які були створені лише у 1998 році ДВО «Кривбасруда» згідно із п. 1 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року № 12, як нові структурні одиниці ДВО «Кривбасруда».

З матеріалів справи, зокрема трудової книжки позивача, вбачається, що останній тривалий час працював у шкідливих умовах праці, а саме: з 15 серпня 1973 року до 01 жовтня 1977 року - підземним прохідником на шахті «Північна вентиляційна»; з 01 жовтня 1977 року до 05 липня 1979 року - підземним вибухівником; із 05 липня 1979 року до 01 липня 1984 року - машиністом скреперної лебідки; з 01 липня 1984 року до 11 серпня 1984 року - підземним прохідником. Наказом від 03 травня 1973 року № 178 шахта «Північна Вентиляційна» Першотравневого рудоуправління увійшла до складу Виробничого об'єднання «Кривбасруда», за розпорядженням від 11 вересня 1984 року № 63 позивач звільнений із роботи за згодою сторін (а. с. 11,12).

З 01 серпня 1990 року до 08 січня 1991 року позивач працював підземним машиністом електровозу у Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева-2». Звільнений з роботи за власним бажанням (а. с. 13).

Також позивач працював у структурних одиницях ДВО «Кривбасруда»: з 1975 року до 1984 року - у рудоуправлінні «Першотравневе», з 1990 року до 1991 року - на шахті «Першотравнева-2».

Звертаючись із позовом, позивач посилався на те, що рудоуправління «Першотравневе» та шахта «Першотравнева-2» були лише структурними одиницями ДВО «Кривбасруда» - виробничо-господарськими суб'єктами ДВО «Кривбасруда», що мали статус, визначений у статуті (положенні) ДВО «Кривбасруда», є цілісними майновими комплексами (які складалися з окремих споруд, приміщень та майна) та входили до складу ДВО «Кривбасруда».

На час ліквідації рудоуправління «Першотравневе» та шахта «Першотравнева-2» (як структурні одиниці) входили до ДВО «Кривбасруда».

З 29 липня 1998 року Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 31 грудня 1999 року було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке, в сою чергу, з 30 липня 2001 року було знову перетворено у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке з 04 квітня 2011 року було перейменовано у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Отже, у результаті неодноразових перейменувань та реорганізацій, правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних одиницях якого працював позивач) є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, дійшов висновку про те, що підприємство ДВО «Кривбасруда» (у якому працював позивач) ліквідовано.

При цьому не звернув уваги на п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263, згідно із яким державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до п. 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 правонаступником перейменованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України апеляційний суд вказаний вище наказ не врахував та не надав йому ніякої правової оцінки.

Крім того, суд не надав правової оцінки й іншим наказам, зокрема:

- наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату»;

- наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347;

- спільному наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат»;

- наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290.

Так, відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та п. 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром».

Згідно з п. 3 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Також апеляційним судом не була врахована та обставина, що усі вищенаведені структурні одиниці ДВО «Кривбасруда» (рудоуправління «Першотравневе», новостворені з 01 жовтня 1989 року структурні одиниці шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року структурна одиниця шахта «Першотравнева») не були самостійними юридичними особами, тобто були створені як структурні одиниці без права юридичної особи.

Враховуючи наведене, права та обов'язки належать самому підприємству (юридичній особі), а не його структурним одиницям, останні діють виключно на підставі статуту підприємства, від імені підприємства та є лише виробничо-господарськими суб'єктами підприємства згідно з п. 2.1. Положення про порядок поділу підприємств і об'єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, яке затверджене наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 153/362.

Крім того, позивач посилався на те, що він ніколи не працював на шахті «Першотравнева-1» та шахті «Першотравнева», а працював у структурних одиницях ДВО «Кривбасруда»: з 1975 року до 1984 року у Рудоуправлінні «Першотравневе» та з 1990 року до 1991 року - на шахті «Першотравнева-2». Ні шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева», ні рудоуправління «Першотравневе» та шахта «Першотравнева-2» (які були структурними одиницями ДВО «Кривбасруда») не входили та не могли входити до іншої структурної одиниці ДВО «Кривбасруда» шахти «Першотравнева-Дренажна», так як на час створення (20 січня 1998 року) шахти «Першотравнева-Дренажна» як структурної одиниці ДВО «Кривбасруда» (згідно з п. 1 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року № 12), усі вищезазначені інші структурні одиниці ДВО «Кривбасруда» (рудоуправління «Першотравневе», шахта «Першотравнева-1», шахта «Першотравнева-2» та шахта «Першотравнева») вже були ліквідовані.

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначеним доводам позивача оцінки не надав та не з'ясував, чи працював він у ДВО «Кривбасруда», у який період часу та у якій саме структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», а також, чи було воно ліквідоване або реорганізоване (шляхом злиття, приєднання, поділ, виділення).

Не врахувавши вищенаведені обставини, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем у справі.

Між тим, від правильного вирішення указаних обставин залежить висновок суду про наявність чи відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, а також висновків щодо її розміру, який також має бути належним чином обґрунтованим з урахуванням доводів сторін, зокрема щодо тривалого часу роботи у шкідливих умовах праці, втрату позивачем 25 % працездатності у працездатному віці.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик