У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 27 січня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НАСК «Оранта») укладений договір страхування майна, а саме житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 за ризиками стихійних явищ, зокрема і зсуву.

У період дії договору страхування відбувся страхований випадок, про що ним було повідомлено відповідача.

Згідно з умовами договору страхування страхове відшкодування сплачується з урахуванням зносу застрахованого майна. Процент зносу застрахованого майна визначається за погодженням сторін або незалежним експертом (оцінювачем). Відповідно до висновку судово-будівельної експертизи № 394/15 знос застрахованого майна - житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 за період з часу укладення договору страхування до 16 листопада 2007 року (настання страхового випадку у вигляді зсуву грунту) склав 2 %.

Оскільки ВАТ «НАСК «Оранта» відмовилося виплатити позивачу страхове відшкодування, просив стягнути з відповідача 88 074 грн 56 коп. страхового відшкодування, 139 026 грн 30 коп. пені за прострочення платежу, 189 704 грн 94 коп. інфляційних втрат, 20 247 грн 45 коп. 3 % річних, а всього - 437 053 грн 25 коп.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» в особі Дрогобицького районного відділення НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 88 074 грн 56 коп. страхового відшкодування, 139 026 грн 30 коп. пені за прострочення платежу, 189 704 грн 94 коп. інфляційних втрат, 20 247 грн 45 коп. 3 % річних, а всього - 437 053 грн 25 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 січня 2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Трускавецької міської ради народних депутатів 20 січня 1998 року (а. с. 41−44, т. 1).

26 січня 2007 року між ВАТ «НАСК «Оранта», правонаступником якого є ПАТ «НАСК «Оранта», та ОСОБА_4, винагодонабувач - ВАТ «Райфазен Банк Аваль», укладений договір страхування майна, що знаходиться в заставі − житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 вартістю 161 034 грн зі страховою сумою 10 031 грн. Строк дії договору - до 26 січня 2008 року. До застрахованих ризиків договором віднесено стихійні явища (ураган, шторм, град, зливові дощі, тиск снігового шару, паводок, зсув, землетрус) (а. с. 6−8, т. 1).

Згідно з п. п. 3.1, 3.2, 3.6 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору на підставі страхового акта. Страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою протягом 15 днів після надання страхувальником усіх необхідних документів, що підтверджують розмір збитку, зокрема розмір страхового відшкодування обчислюється у разі пошкодження застрахованого майна у розмірі витрат на його відновлення до стану, в якому воно знаходилося до настання страхового випадку, за вирахуванням франшизи, за умови, що страхова сума дорівнює дійсній вартості застрахованого майна на момент укладення договору.

Відповідно до п. 3.10 договору страхове відшкодування сплачується за врахуванням зносу застрахованого майна. Процент зносу застрахованого майна визначається за погодженням сторін або незалежним експертом оцінювачем.

Згідно з актом огляду житлового будинку споруд по АДРЕСА_1, складеного 28 листопада 2007 року комісією у складі інспектора Дрогобицького районного відділення НАС «Оранта» ОСОБА_9, кредитопозичальника ОСОБА_4, власника будинку ОСОБА_7, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, депутата Трускавецької міської ради Львівської області ОСОБА_12, у вказаному будинку пошкоджені стіни, штукатурка, дверні коробки деформувались і погано закриваються та відкриваються двері. У будинку є шість кімнат і у кожній пошкодженні стіни. У ванній кімнаті, в якій щойно зроблений ремонт, з'явилися тріщини по кутах (а. с. 9).

26 листопада 2007 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про настання страхового випадку.

29 листопада 2007 року провідний інспектор Дрогобицького районного відділення ОСОБА_9 склав акт знищення, пошкодження майна, де зафіксовано - 16 листопада 2007 року стався зсув ґрунту, вода підмулює будинок. Характеристика та причини події: корозійні води роз'їдають ґрунт під будинком і будинок дає тріщини (а. с. 47, т.1)

17 листопада 2008 року Приватним підприємством «Енергія» складено зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва ремонтних робіт житлового будинку по АДРЕСА_1 на суму 96 422 грн (а. с. 12, 13, т. 1).

08 серпня 2008 року провідним інспектором НАСК «Оранта» ОСОБА_9 складений страхований акт, у якому зазначено, що страховий випадок настав 16 листопада 2007 року, скорочений опис випадку - завал землі, внаслідок чого потріскався будинок (а. с. 46, т. 1).

Згідно з технічними висновками про інженерно-геологічні вишукування для встановлення причини обвалу, складеного ВАТ «Геотехнічний інститут» відділ інженерної геології гідрології, природа обвалу ґрунтів біля житлового будинку по АДРЕСА_1, що відбувся у 2007 році така ж сама, що і при аналогічному обвалі ґрунту у 1997 році. Із цього висновку вбачається, що після засипки долини, під вагою маси ґрунту, водовміщуючі ґрунти, які залягають у тальвегу долини, ущільнюються. Вимивання потоком води дрібних частин ґрунту і їх відкладення в нижній частині схилу, створює умови для кольматації пор і пустот рихлої породи - супісків з прошарками пісків. Кольматація та ущільнення рихлих водовміщаючих порід, відсутність дренажу в насипних ґрунтах, створили умови для зміни напрямку потоку підземних вод, створення підпору водоносного горизонту в місцях його колишнього розвантаження (до засипки долини). Отже гідравлічний підпір водоносного горизонту обумовив збільшення гідростатичного тиску і градієнту потоку, що в неоднорідних за складомгрунтах сприяло створенню умови для розвитку суфозійних процесів і обвалу ґрунтів на схилі, що вперше відбувся у 1997 році.

Вказано, що на час досліджень спірний будинок знаходився поза межам виділених аномалій. Виділена за сумарним коефіцієнтом аномалія небезпечності понурила зону ймовірного вимивання та розрутка підземного водоносного горизонту на час проведення досліджень (а. с. 71−77, т. 1).

30 січня 2008 року заступник Голови Правління НАСК «Оранта» повідомив ОСОБА_4, що спірний будинок знаходиться поза межами виділених аномалій, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (а. с. 50, т. 1).

Висновком № 394/15 судової будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2015 року встановлено, що знос застрахованого майна житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 за період з 26 січня 2007 року (з часу укладення договору страхування від 26 січня 2007 року) по 16 листопада 2007 року (настання страхованого випадку у вигляді зсуву ґрунту) склав 2 %.

Таким чином суди дійшли правильного висновку про визнання події страховим випадком і існування прямого, безпосереднього зв'язку між настанням заявленої події і пошкодженням застрахованого майна, а технічним висновком встановлено, що спірний будинок знаходився поза межам виділених аномалій саме на час досліджень, а не на момент заявленого страхового випадку.

Згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05 липня 2013 року ОСОБА_4 не має заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2007 року № 014/0022/82/47151.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

За вимогами ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, особа, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися правом вимагати виконання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок − подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Стихійне лихо − подія природного походження або результат діяльності природних процесів, які за своєю інтенсивністю, масштабом поширення і тривалістю можуть вражати людей, об'єкти економіки та довкілля.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15).

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору страхування, є грошовим зобов'язанням, про що правильно вказали суди першої й апеляційної інстанцій.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

У частині п'ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п'ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14.

Пунктом 2.1.3 договору страхування від 26 січня 2007 року передбачено, що при настанні страхового випадку страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,1 % простроченого платежу за кожний день прострочення але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня (а. с. 7, т. 1).

Таким чином, висновки судів про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1 % простроченого платежу за кожний день прострочення, як це передбачено умовами договору, є правильними.

Суди обґрунтовано задовольнили позов, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відбувся страховий випадок, який передбачений страховим договором, встановлений прямий причинний зв'язок між настанням заявленої події та пошкодженням страхового майна, позивач вчинив всі необхідні дії для виплати йому страхового відшкодування, а відповідач свої зобов'язання не виконав, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана відповідна оцінка, на правильність висновків судів такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Євтушенко О.І., ЗавгородняІ.М.