Номер провадження 22-ц/775/742/2016
Головуючий у 1 інстанції Величко О.В..
Доповідач Корчиста О.І..
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Красноармійський динасовий завод» моральної шкоди 1 000 000 гривень, посилаючись на те, що вона працювала на підприємстві відповідача на посаді знімальник - укладальник заготовок маси та готових виробів, ІІІ розряду. 15 серпня 2015 року під час виконання нею трудових обов'язків стався нещасний випадок, що призвело до травмування, про що 25 серпня 2015 року було складено відповідний акт. Висновками Міжрайонної травматологічної МСЕК від 05 листопада 2015 року її визнано інвалідом ІІІ групи вперше і встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 гривень та 1 378 гривень судовий збір в дохід держави.

В апеляційній скарзі ПАТ «Красноармійський динасовий завод» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції незаконне, судом: проігноровано положення ст. ст. 139, 159 КЗпП Україні, ст. 14 Закону України «Про охорону праці»; не надано висновку проведенням з потерпілою інструктажів з охорони праці, зокрема з інструкції №20; всупереч норм процесуального права не надано належної правової оцінки обставинам справи; не застосовано норми матеріального права при визначені вини потерпілої та причинного зв'язку між діями роботодавця і наслідками, що настали для позивача.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 подала заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Красноармійський динасовий завод» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Перевіркою встановлено що під час випадку який стався 15 серпня 2015 року вона виконувала свої трудові обов'язки і постраждала в наслідок цього нещасного випадку, отримавши травми у вигляді травматичного розтрощення правої кисті пресом з дефектом шкіряних покровів до н/3 передпліччя. Відкритий осколочний перелом н/з правої променевої кістки зі зміщенням. Травматичний шок 1 ступеня від цього випадку і ушкоджень здоров'я вона досі не вилікувалась, було встановлено, що вона частково втратила працездатність, а саме 50 відсотків, заборонено виконувати тяжку роботу, та виконувати роботу з рухомими механізмами.

25 серпня 2015 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1. В акті однією з причин нещасного випадку зазначено: допуск до роботи робітника ПАТ «Красноармійський динасовий завод» ОСОБА_1 у якості знімальника-укладальника маси і готових виробів сировинного цеху без наявності первинної професійної підготовки (а.с.12-15).

Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 05 листопада 2015 року вперше ОСОБА_1 визнано інвалідом 3-ї групи і ступінь втрати професійної працездатності встановлено 50% безстроково (а.с.7).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 05 листопада 2015 року протипоказано важка фізична праця та праця з механізмами, що рухаються (а.с.7).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться четверо неповнолітніх дітей: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачеві заподіяно моральну шкоду, обов'язок по відшкодуванню якої необхідно покласти на відповідача та визначив у грошовому еквіваленті розмір моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень.

Такий висновок суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 237-1 КЗпП України відповідно з якими забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки нещасний випадок, що стався із позивачем, у даному випадку, пов'язані з незабезпеченням безпечних умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт ушкодження здоров'я позивача підтверджений висновком МСЕК.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105-XIV, не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру морального відшкодування.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відшкодовувати моральну шкоду позивачу повинен відповідач, але помилився щодо розміру моральної шкоди.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З позовної заяви (а.с.1-3) вбачається, що моральна шкода, яка була спричинена ОСОБА_1, пов'язана з отриманою травмою руки, необхідністю систематично звертатись за медичною допомогою.

Дані обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Висновком МСЕК від 05 листопада 2015 року вперше ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи і встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково. Зі змісту довідки вбачається, що ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, інші види робіт вона виконувати може. (а.с.7)

Дані обставини не були враховані судом під час встановлення розміру відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення по справі, що є підставою для зміни рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди із визначення її у грошовому еквіваленті в розмірі 30 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді