У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Парінової І.К.,
Кадєтової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Посилався на те, що 04 вересня 2009 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, за період перебування в якому у них народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачкою не склалося, виникають постійні сварки та непорозуміння, а тому подальше спільне життя суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, яка на даний час проживає з ним. Враховуючи викладене, позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, та визначити місце проживання сина з ним.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 04 вересня 2009 року Тараканівською сільською радою Дубенськогорайону Рівненської області, актовий запис № 4. Дитину ОСОБА_9 залишено проживати з батьком - ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року скасовано в частині визначення місця проживання дитини та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Визначено місце проживання ОСОБА_9 з його матір'ю ОСОБА_7 В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, яку позивач матеріально забезпечує та створив всі умови для її розвитку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що будь яких виключних обставин для розлучення малолітнього ОСОБА_9 з матір'ю немає.

Судами встановлено, що 04 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Тараканівській сільській раді Рівненської області, актовий запис № 4.

За період перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідкою Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 15 серпня 2015 року № 03-18-456 ОСОБА_9 зареєстрований та проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації про визначення місця проживання ОСОБА_9 від 23 вересня 2015 року визнано за доцільне, щоб дитина проживала з батьком (а. с. 33, 34).

Цим же висновком встановлено, що мати дитини ОСОБА_7 ніде не працює, власного житла не має, а кошти на проживання отримує від своєї матері, яка перебуває на заробітках за кордоном.

Відповідно до довідки про доходи від 21 серпня 2015 року ОСОБА_6 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року отримав доход у розмірі 45 864 грн (а. с. 55).

Згідно з випискою з карткового рахунку ОСОБА_7 за період з 01 травня 2015 року по 20 листопада 2015 року остання отримала на рахунок 550 доларів США (а. с. 58, 59).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі − Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до довідки Служби у справах дітей Дубенської міської ради від 21 вересня 2015 року № 1202 працівники служби провели обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2, та дійшли висновку, що санітарний стан у квартирі задовільний, в кімнатах чисто, є запас продуктів харчування, для дитини є письмовий стіл та всі умови для її виховання та проживання (а. с. 45).

Матеріали справи не містять доказів, що мати не піклується про свого сина.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки дитина може бути розлучена з матір'ю за рішенням суду у виняткових випадках, а рівень доходу кожного з батьків не може бути вирішальним при визначенні місця проживання дитини, оскільки дитина має право на утримання від другого з батьків, що компенсує різницю.

Посилання ОСОБА_10 на порушення судом вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

У позові ОСОБА_10 просив визначити місце проживання дитини з ним, що свідчить про наявність спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини.

Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 СК України, відмовивши батькові дитини у позові про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, визначив місце проживання дитини з матір'ю, оскільки керувався необхідністю захистити права дитини, яка повинна мати визначене місце проживання з одним з батьків.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
О.В. Кадєтова
І.К. Парінова
О.М. Ситнік