У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дніпропетровського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_3, треті особи: Державна інспекція сільськогосподарського господарства у Дніпропетровській області, садове товариство «Геотехнік», про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор звернувсядо суду з позовом в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, видані ОСОБА_3 та зареєстровані Державним земельним кадастром 01 жовтня 2007 року за № № НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10;

- повернути у власність держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району земельні ділянки площею 0,1229 га (АДРЕСА_1), 0,1228 га (АДРЕСА_2), 0,1228 га (АДРЕСА_3), 0,1228 га (АДРЕСА_4), 01228 га (АДРЕСА_5), які розташовані в адміністративних межах Кіровської селищної ради Дніпропетровського району.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням XXII сесії IV скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_5 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1229 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_6 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_7 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_8 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_9 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор зазначив, що указане рішення було відмінено рішенням IX сесії V скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 грудня 2006 року № 127 за наслідками розгляду протесту прокурора, проте, незважаючи на вказане, ОСОБА_3 набув права власності на зазначені вище земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 07 серпня 2007 року та оформив право власності на них на своє ім'я.

Вказав, що спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду та розташовані у прибережно-захисній смузі річки Дніпро. Крім того, із листа ПАТ «Дніпрогаз» від 15 лютого 2013 року убачається, що по вказаним земельним ділянкам проходить підземний газопровід середнього тиску діаметром 219 мм, у зв'язку із чим необхідно уздовж траси підземного газопроводу виділити смуги завширшки 2 м з обох боків від осі газопроводу, в межах яких не допускаються складання матеріалів і обладнання, садіння дерев, влаштування стоянок автотранспорту, гаражів, кіосків та інших споруд. Технічний стан зовнішніх газопроводів і споруд повинен контролюватися комплексом заходів (обходом, комплексним обстеженням за допомогою приладів, вимірювань потенціалів та ін.). Таким чином, сам факт розташування на спірних земельних ділянках газопроводу середнього тиску виключає можливість їх відчуження та будь-якого будівництва без дозволу ПАТ «Дніпрогаз».

Зважаючи на вищевикладене, прокурор просив задовольнити позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року поновлено строк позовної давності Дніпропетровському міжрайонному екологічному прокурору для звернення до суду та позов задоволено.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_21, видані ОСОБА_3 та зареєстровані Державним земельним кадастром 01 жовтня 2007 року за № № НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути: земельну ділянку площею 0,1229 га, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_11; земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий № НОМЕР_12; земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_3, кадастровий № НОМЕР_13; земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_4, кадастровий № НОМЕР_14; земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_5, кадастровий № НОМЕР_15, у власність держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника садового товариства «Геотехнік» (далі - СТ «Геотехнік»), колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що актом Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 01 квітня 2015 року № 14/5 встановлено знаходження земельних ділянок по АДРЕСА_6 на відстані від 12 до 21 метра від водного об'єкта, а тому розміщення спірних ділянок в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги унеможливлює її відведення у власність; при цьому врахував, що по спірним земельним ділянкам проходить підземний газопровід середнього тиску 219 мм, і сам факт розташування на вказаних ділянках газопроводу середнього тиску виключає можливість її відчуження та будь-якого будівництва без дозволу ПАТ «Дніпрогаз», у зв'язку із чим дійшов висновку, що правочини, на підставі яких ОСОБА_3 набув права власності на вказані вище земельні ділянки, є нікчемними у розумінні ст. 228 ЦК України, а тому поновлення права держави як законного власника полягає у витребуванні нерухомого майна та поверненні його до державної власності.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням XXII сесії IV скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» в смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1229 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_6 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_2 та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_7 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_8 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1228 га АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку; ОСОБА_9 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

На підставі зазначеного рішення указані особи отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20.

Рішенням Кіровської селищної ради від 12 грудня 2006 року № 127 за протестом прокурора було скасовано рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Постановою Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2013 року скасовано рішення Кіровської селищної ради від 12 грудня 2006 року № 127, яким скасовано рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок».

На підставі договорів купівлі-продажу від 07 серпня 2007 року ОСОБА_3 придбав спірні земельні ділянки по АДРЕСА_6

Прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, просив поновити строк позовної давності (а. с. 136, т. 1).

Поновлюючи Дніпропетровському міжрайонному екологічному прокурору строк позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо законності надання ОСОБА_3 у власність та користування спірних земельних ділянок стало відомо прокуратурі лише після надходження звернення голови правління СТ «Геотехнік» у грудні 2012 року, внаслідок чого прокуратурою було проведено перевірку.

При цьому судом відхилено посилання відповідача на те, що у 2006 році прокурором вносився протест на рішення селищної ради про надання земельних ділянок у прибережній смузі ріки Дніпро, оскільки вказане не свідчить про обізнаність прокурора про перехід права власності на вказані земельні ділянки до ОСОБА_3, який набув право власності на ці земельні ділянки лише в 2007 році.

Також судом було вмотивовано свої висновки тим, що розташування підземного газопроводу середнього тиску на спірних земельних ділянках та знаходження земельних ділянок в межах прибрежно-захисної смуги було виявлено ним лише після отримання відповіді ПАТ «Дніпрогаз» № 1015/23-2 від 15 лютого 2013 року та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 01 лютого 2013 року.

З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором з поважної причини було пропущено строк позовної давності.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, передбачені ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист цієї особи, зокрема Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Указані висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року №6-178цс15 та від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог державного органу, які мають право розпоряджатися спірними земельними ділянками, перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізналася саме вказана особа, а не прокурор.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана