У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнень, просило у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 04 жовтня 2007 року № 1KL-M/2007 у розмірі 23 658 660 грн 58 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві предмета іпотеки, за початковою ціною його реалізації 4 032 000 грн. Надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про відкриття кредитної лінії від 04 жовтня 2007 року № 1КL-M/2007 у розмірі 23 658 660 грн 58 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення таких дій.

Надано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всі необхідні повноваження для здійснення продажу квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 Вирішено питання про стягнення судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1KL-М/2007 на суму 5 050 000 грн з оплатою за процентною ставкою 16,5 % річних на споживчі цілі з терміном повернення кредиту 04 жовтня 2022 року. ОСОБА_6 зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами. За прострочення повернення кредитних ресурсів умовами договору встановлено пеню у розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із меморіальними ордерами ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі 5 050 000 грн у період з 04 жовтня 2007 року по 06 березня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_7 04 жовтня 2007 року укладено договір поруки.

Також 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вартість предмета іпотеки визначено сторонами у договорі на підставі звіту про незалежну оцінку в розмірі 6 417 100 грн.

ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором у встановлені договором строки не виконуються, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Яка згідно з розрахунком станом на 23 квітня 2012 року становить 23 658 660 грн і складається із: 4 544 999 грн 92 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 708 998 грн 04 коп. - заборгованість за відсотками; 16 404 662 грн 62 коп. - заборгованість за простроченими нарахованими доходами та кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не виконав узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, та дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд апеляційної інстанції у резолютивній частині рішення зазначив, що звернено стягнення на предмети іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за указаним кредитним договором у розмірі 23 658 660 грн 58 коп. шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу із застосуванням процедури, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», від свого імені будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки, за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення таких дій.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції у резолютивній частині рішення, пославшись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх її складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не встановив пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, та за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення таких дій, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення таких дій суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, результатів аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1561цс15, які за змістом ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 10, 303, 315 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, а також не попередив про наслідки не вчинення процесуальний дій, зокрема щодо встановлення обставин, визначених ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для визначення вартості предмета іпотеки, на яке звернуто стягнення на підставі рішення суду шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, оскільки, виходячи із змісту ст. 39 Закону, саме на суд покладено обов'язок встановити всі складові, визначені вказаною нормою права.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року скасувати, передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова