Головуючий у 1 інстанції Дубовик Р.Є.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

29 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що на праві власності за договором дарування ОСОБА_1 належить житловий будинок №9 по вул. Чапліна в м. Бахмуті. В період шлюбу значно збільшилась його цінність,вважала що він є обєктом права спільної сумісної власності.

Будинок 28 по вул. Осипенко в м. Бахмут було придбано ОСОБА_1 в період шлюбу.Просила визнати житловий будинок спільною сумісною власністю та визнати право власності на його ? частину. Предметом спору в цій справі є її майнові права на житлові будинки, які не визнаються ОСОБА_1, на імя якого оформлено правовстановлюючі документи на спірне майно. Зазначила, що існує необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні житлові будинки та заборони вчиняти з ними будь-які юридично значимі дії, направлені на їх відчуження, передачу в заставу (в іпотеку), реконструкцію, перебудову, добудову, знос, оскільки невжиття відповідних заходів може зробити неможливим виконання рішення суду про визнання прав на спірні житлові будинки.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок №9 по вул. Чапліна в м. Бахмуті Донецької області та житловий будинок №28 по вул. Осипенко в м. Бахмуті Донецької області, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1, заборонивши їх відчуження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду. Зазначив, що до своєї позовної заяви та заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 не додала жодного доказу того, що вона має якесь відношення до зазначених будинків.

Немає необхідності накладати арешт на вказані житлові будинки, оскільки, зі слів ОСОБА_1 один з будинків (вул. Чапліна, буд.9, м. Бахмут) належить ОСОБА_1 за договором дарування, а інший придбаний ним на власні кошти, як особиста приватна власність, на яку ОСОБА_3 немає права претендувати. Про це вона особисто давала нотаріально посвідчену заяву. До заяви про арешт будинків ОСОБА_3 не додала жодного доказу того, що ОСОБА_1 намагається продати вказані будинки або іншим шляхом запобігти виконанню рішення суду.

Вказав, що суд, порушуючи ч.8 ст.153 ЦПК України, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не виконані вимоги ст.151 ЦПК України, а саме в заяві не обґрунтовані причини, в звязку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку. На думку апелянта, судом не дотримані вимоги ч. 5 ст.153 ЦПК України, в оскаржуваній ухвалі не зазначено підстави для обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та не додано квитанції про сплату судового збору.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою(а.с.155). Від представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи у його відсутність та ОСОБА_1.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи щодо забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із позовної заяви вбачається, що на праві власності за договором дарування ОСОБА_1 належить житловий будинок №9 по вул. Чапліна в м. Бахмуті. В період шлюбу значно збільшилась його цінність, ОСОБА_3 вважала, що він є обєктом права спільної сумісної власності. Будинок 28 по вул. Осипенко в м. Бахмут було придбано ОСОБА_1 в період шлюбу. Просила визнати житловий будинок спільною сумісною власністю та визнати право власності на його ? частину.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ч.3 ст.151, п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Разом з тим, такий висновок зроблено передчасно виходячи з наступного.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В п.9 цієї ж постанови зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Накладаючи в забезпечення позову арешт на два будинки, суд в ухвалі послався на норми процесуального права,які передбачають забезпечення позову. Однак в мотивувальній частині рішення суд взагалі не навів ніяких мотивів того, чому невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, накладаючи арешт на житловий будинок №9 по вул. Чапліна в м. Бахмуті та будинок 28 по вул. Осипенко в м. Бахмут, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд не перевірив та не навів в ухвалі мотивів щодо співмірності із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

А також суд не обсудив застосування інших видів забезпечення позову при вирішенні даного питання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування та передачі питання про забезпечення позову до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року скасувати та передати питання про забезпечення позову до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: