РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2029/16-ц

пр. № 2/759/2263/16

26 травня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарях Фещук Т.С., Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування, треті особи: ОСОБА_3, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 25.04.1990 року (див. свідоцтво про шлюб).

В цьому шлюбі у них народились син ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_8 -ІНФОРМАЦІЯ_3 (див. відповідні свідоцтва).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

До майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. в Дванадцятій київській державній нотаріальній канторі заведено спадкову справу №446/2015.

За спадщиною, як це вбачається з матеріалів спадкової справи, звернулись мати померлої ОСОБА_1, чоловік померлої ОСОБА_2, право на спадок має малолітня дочка померлої ОСОБА_4, син померлої ОСОБА_3 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1 про що подав нотаріусу відповідну заяву.

Заповіту ОСОБА_6 не залишила.

В лютому 2016 року ОСОБА_1 заявила позов про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після ОСОБА_6, за підстав ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на вимогах позову наполягала і пояснила, що її дочка ОСОБА_6 тяжко захворіла, з червня 2014 року стала потребувати сторонньої допомоги, а в останні півроку життя перебувала в безпорадному стані, проте чоловік дочки ОСОБА_2 в серпні 2014 року без пояснення причин покинув сім'ю, забравши всі свої речі, належної допомоги хворій дружині і малолітній дочці ОСОБА_8 не надавав, навідувався до дружини декілька разів і то вимушено (йому потрібно було забрати з квартири певні речі, або на прохання дружини привезти певне майно (речі) з дачі). Далі позивач пояснила, що з часу, як відповідач покинув сім'ю і до самої смерті дочки, тягар догляду за нею, лікування лежав фактично на ній та ще двох її дочках і їх родин, ними ж утримувалась і дитина ОСОБА_9, а також певну допомогу, підтримку дочці надавали інші родичі, колеги по роботі та друзі. Таку поведінку відповідача, позивач пов'язала з його егоїзмом, безвідповідальністю по відношенню до сім'ї, навівши випадки прояву подібної поведінки, що мали місце раніше.

Представник позивача ОСОБА_10 підтримав вимоги позову пославшись на відповідні спору вимоги законодавства.

ОСОБА_2 заперечив проти позову і пояснив, що у зв'язку з постійними конфліктами з сином ОСОБА_7 він разом з дружиною прийняли рішення про необхідність тимчасово пожити окремо, проте він не залишав дружину без допомоги і уваги, постійно підтримував з нею зв'язок по телефону, провідував її, передавав гроші, купував продукти, ліки, займався вихованням дитини. Разом з тим, відповідач визнав, що вже на той час дружина через хворобу перебувала в безпорадному стані.

Представник відповідача ОСОБА_11 просила в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, пославшись на надані докази.

ОСОБА_3 підтримав позов, підтвердив пояснення позивача і додатково пояснив, що дійсно перебуває з батьком (відповідачем) в напружених відносинах, але це не може виправдати те, що він залишив матір без догляду та допомоги.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши інші докази, суд приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.

Так, статтею 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

З наданих медичних документів вбачається, що у ОСОБА_6 в 2009 році було виявлено злоякісну пухлину молочної залози, у зв'язку з чим була проведена мастектомія, а на початку 2014 року хвороба дала рецидив і були виявлені множинні онкологічні ураження головного мозку.

У зв'язку з хворобою ОСОБА_6 в травні 2014 року була змушена звільнитись з роботи, про що показали в суді її колеги ОСОБА_12, ОСОБА_13

24.09.2014р. лікарем Київського міського клінічного онкологічного центру відносно хворої ОСОБА_6 було виконано висновок для МСЕК

На підставі цього висновку, МСЕК 19.11.2014р. встановила ОСОБА_6 інвалідність першої «А» групи, та визначили необхідність постійного стороннього догляду.

Отже, з урахуванням пояснень сторін, в тому числі і відповідача, пояснень опитаних в судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 через тяжку хворобу з травня 2014 року потребувала утримання, а щонайменше з вересня цього ж року потребувала постійного стороннього догляду, тобто перебувала в безпорадному стані.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Дане правило, як про це роз'яснив Пленум ВС України в п. 6 постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

З огляду на трудову книжку та інші документи надані позивачем вбачається, що він з 2003 року, за винятком періоду з 26.11.2013р. по 11.03.2014 року ніде не працював. Про те, що сім'я ОСОБА_6 фактично утримувалась дружиною в суді пояснювала позивач, і ці пояснення були підтвердженні свідками з боку позивача і не спростовані відповідачем належними доказами, в тому числі і свідками з його боку.

Разом з тим, ОСОБА_2, після звільнення дружини з роботи, 05.08.2014 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Київ АСМ-АВИО», де і працює до цього часу.

Даний факт, вказує на те, що відповідач розумів свій обов'язки з утримання сім'ї, в тому числі обов'язку надання допомоги хворій дружині, і це ним не заперечується.

Не заперечується ним і ті факти, що з часу як він став проживати окремо від сім'ї доглядом дружини займались її мати та сестри.

Проте, і позивач і свідок ОСОБА_14 (сестра померлого), кожна окремо, пояснили, що за виключенням одної тисячі гривень, відповідач з часу, як покинув сім'ю, не передавав дружині, участі в придбанні ліків, продуктів, тощо не приймав, навпаки він навіть забрав 20000 грн., які передала на лікування невістки його мати, під приводом того, що дружина вирішила використати на потреби сім'ї сімейні заощадження, які зберігались на дачі. Крім того, свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона, сестра та мати, не зважаючи на зайнятість, обов'язки перед своїми сім'ями, перебрали на себе догляд за хворою, через те, що відповідач відмовився від виконання цих обов'язків, будь-яких попередніх домовленостей про це між ними та відповідачем не було.

Наведені обставини знайшли своє підтвердження і поясненнями свідка ОСОБА_15, яка раніше тривалий час проживала з ОСОБА_2 на правах члена сім'ї, і постійно відвідувала хвору в останні півроку її життя.

Пояснення свідків з боку відповідача, на спростування вказаних обставин, суд не приймає, оскільки ці пояснення дані зі слів відповідача і не підтверджені іншими доказами.

Крім того, самі по собі доводи відповідача про передачу коштів хворій дружині, а не особам, які здійснюють догляд за нею, за умов наявності попередньої домовленості про такий догляд, є щонайменше нелогічними, тому що дружина через безпорадність не могла самостійно цими коштами розпорядитись.

Доводи відповідача про зацікавленість родичів дружини прибрати до себе неналежне майно є надуманими, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, частка у спадщині з приводу якої виник спір є незначною, право позивача на виділ належної частки зі спільного майна подружжя не порушено.

Разом з тим, суд при прийнятті рішення зважає на попередню поведінку відповідача, на яку звертала увагу суду позивач.

Зокрема відповідачем не заперечувалось, що він раніше декілька разів покидав сім'ю, в тому числі і зразу після народження дочки ОСОБА_9.

На переконання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 така поведінка позивача пов'язана з тим, що на час догляду за дитиною ОСОБА_6 об'єктивно не могла забезпечити всі потреби чоловіка, на що вказує те, що як тільки вона повернулась на роботу відповідач повернувся в сім'ю.

Таку ж думку висловила і свідок ОСОБА_13 з приводу обставин спору, пославшись на слова ОСОБА_6: «Не приношу гроші, то й непотрібна чоловіку».

Крім того, всі свідки з боку позивача вказують, що ОСОБА_6 постійно працювала на двох, а то і трьох роботах, або ж за основним місцем роботи брала на себе додаткове навантаження, на ній же, не зважаючи на те, що чоловік не працював, лежали майже всі домашні турботи, та з виховання дітей, вона ж була «локомотивом» всіх надбань, придбань для сім'ї.

При цьому, як на це вказували позивач і свідки з боку позивача, відповідач протягом сімейного життя вів себе по відношенню до дружини і сина негідно, що виявлялась в їх приниженні, постійних образах, а інколи і в застосуванні фізичного насильства. Не рідко свідком такої поведінки була малолітня дочка.

Зокрема, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні напряму звинуватила відповідача в тому, що той використовував сім'ю, як засіб для задоволення власник потреб, і як наслідок не дозволив дружині сповна відчути щастя сімейного затишку, фактично зламав життя сину, і піддав загрозі психічне здоров'я дочки, пославшись на власні спостереження про ивзаємини в сім'ї ОСОБА_6.

Переконливих доказів противного в судовому засіданні не добуто.

Інші доводи сторін та докази правового значення, для розгляду справи по суті, не мають.

Аналіз наведеного в сукупності, дозволяє суду прийти до переконання, що ОСОБА_2 свідомо ухилився від обов'язку надання допомоги (утримання) дружині ОСОБА_6, яка через тяжку хворобу була в безпорадному стані, а тому його має бути усунуто від права на спадкування за законом щодо майна, що залишилось після смерті дружини на підставі рішення суду відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України.

За такого рішення, витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, мають бути компенсовані їй відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування задовольнити.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько