АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій просила накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2

В обґрунтування заяви вказувала, що є великий ризик, що відповідач продасть своє майно, щоб не сплачувати аліменти, оскільки після відкриття виконавчого провадження він змінив кілька банківських установ з метою не платити аліменти.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Справа № 757/26912/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14589/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач весь час ухилявся від сплати аліментів, а подавши заяву про перегляд заочного рішення може фіктивно продати належне йому майно, що поставить під загрозу сам факт можливості виконання рішення щодо сплати аліментів.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року перебуває цивільна справа за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що судом не встановлено підстав,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач може фіктивно продати належне йому майно, що поставить під загрозу сам факт можливості виконання рішення щодо сплати аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами розглядається про стягнення аліментів, які визначаються у відповідності до доходів та матеріального стану платника.

Вимог щодо майна відповідача, в рамках даної справи, не заявлялося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявник не обґрунтувала необхідності застосування саме заявленого вид забезпечення позову, тому підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у суду першої інстанції не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді