АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №635/1371/15-ц Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/790/4174/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання договору кредиту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 році ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення остаточно просив визнати недійсною Генеральну кредитну угоду № 010/26001/05/164 від 12 грудня 2007 року укладену між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3; визнати недійсним договір поруки укладений між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/26-01/05/164, відповідно до умов якої ОСОБА_3 надано грошові кошти у сумі 8250000,00 гривень зі сплатою 15,75% річних з кінцевим терміном повернення до 01 грудня 2017 року. Між сторонами також укладались додаткові угоди. 12 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній як поручитель прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позивачем зобовязань. Позивач вважає вказаний кредитний договір недійсним виходячи з наступного. У кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та не має умов, які є обовязковими відповідно до п. 3.2, п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Також банком не надано окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача; не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхнево та не зрозуміло для споживача. Таким чином ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» не надав ОСОБА_3, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Крім того, банк включив до спірного договору положення, які є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, враховуючі додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобовязаннях; графік погашення кредиту взагалі не видавався, які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що також є несправедливим відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. При визнанні недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір поруки та договір іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного договору.

Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, тому враховуючи, що позивач не втратив зацікавленості в розгляді справи, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності позивача, при цьому врахував, що позивач оскаржив ухвалу суду про залишення позову без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача в судове засідання і знову в судове засідання не зявився.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином.

Представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 22 листопада 2007 року ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами кредитування, повязаними з отримання кредиту у «ОСОБА_5 Аваль». Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору № 014/26-01/05/165 від 12 грудня 2007 року до Генеральної кредитної угоди № 010/26-01/05/164 від 12 грудня 2007 року основний борг по кредиту вважається погашеним, а відсотки за користування кредитом сплаченими у встановлений термін, якщо сума основного боргу у повному розмірі й у встановлений графіком погашення (додаток № 1 до цього договору) термін надійшла на позичковий рахунок позичальника, а сума відсотків надійшла на рахунок прибутків Кредитору в термін, установлений графіком погашення (копія додатку разом з копією Генеральної кредитної угоди та кредитним договором додаються). До додатку № 1 до кредитного договору включена «таблиця визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» в якій міститься інформація про основні витрати пов'язанні з отриманням та обслуговуванням Кредиту, а також таблиця «графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів», яка містить наступні колонки «місяць», «планова дата платежу», «погашення основної заборгованості за кредитом», «погашення процентів за користування кредитом», «загальна сума погашення заборгованості за кредитом», «залишок погашення суми основної заборгованості за кредитом», «сплата страхових платежів (не входить в суму кредитної заборгованості)», «примітки». Кожний рядок містить інформацію щодо платежу по відповідним періодам. В кінці таблиці в рядку «разом» підраховано загальні суми по платежах по кожній з колонок. Таким чином в таблиці «графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів», (що міститься у додатку № 1 до кредитного договору), вказано детальний розпис загальної вартості кредиту та повну орієнтовну вартість кредиту, а розрахунки є детальними та зрозумілими, що спростовує твердження позивача про те, що кредитний договір як правочин не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки вказано про платежі на користь Банку, Платежі на користь Страхової компанії, послуги нотаріуса, відрахування (платежі), що сплачуються державі при укладанні договорів купівлі-продажі, Інші платежі. Отже, генеральна кредитна угода, кредитний договір та додатки до нього відповідають вимогам законодавства та відповідним підзаконним нормативно-правовим актам, а їх умови є зрозумілими та справедливими. Враховуючи викладене, при укладені генеральної кредитної угоди та кредитного договору Банком було дотримано вимоги, які є необхідними для чинності правочинів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального права, неправильно застосовано норми процесуального права, судом неповно зясовано всі фактичні обставини по справі, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, районний суд не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розглядові справи. При цьому в доводах скарги він послався на доводи позову, які були відхилені районним судом, що не було враховано судом першої інстанції, а саме: не було враховано вимоги позовної заяви стосовно невідповідності оспорюваних договорів чинним вимогам законодавства, не були обєктивно оцінені усі документи, які містяться в матеріалах справи. Зокрема, не є обґрунтованим висновок суду про недоведеність недодержання з боку ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, який спростовується усіма документами, які містяться в матеріалах справи, зокрема самим текстом Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, за відсутності усіх осіб, які беруть участь у справі, які були повідомлені про розгляд справи, а позивач разом із своїм представником просили розглянути справу за їх відсутністю, що відповідно до ст. 305 ЦПК України дозволяє розглянути справу за їх відсутністю, згідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення чч. 1, 2 і 3 цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 3.1 постанови Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язанийповідомитиспоживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року (далі - Директива) про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Зокрема в п. 22 Директиви визначено, що Держави - члени ЄС повинні мати право приймати або вводити в дію національні положення, які забороняють кредитору вимагати від споживача відповідно до кредитного договору відкривати рахунок у банку, або укладати договір у відношенні іншої додаткової послуги, або виконувати платежі або сплачувати комісію для таких банківських рахунків або інших додаткових послуг. У Державах членах ЄС, в яких подібні комбіновані пропозиції дозволені, споживачі повинні бути проінформовані до закінчення строку дії кредитного договору про будь-які додаткові послуги, які є обов'язковими для кредиту, який може бути отриманий одночасно або відповідно до умов ринку. Платежі, які підлягають оплаті у зв'язку з цими додатковими послугами, повинні бути включені в загальний розмір кредиту, або, якщо розмір цих платежів не може бути визначений раніше, споживачі повинні отримати достатню інформацію про наявні платежі на попередній стадії укладення договору. Кредитор має бути обізнаний про платежі на додаткові послуги, коли він сам пропонує їх споживачу або діє від імені третьої особи, якщо ціна цього залежить від конкретних особливостей або матеріального становища споживача.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено обовязок кредитодавця повідомити споживачу інформацію щодо умов кредитування у письмовій формі перед укладанням договору про надання споживчого кредиту. Обовязок банків отримувати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з зазначеною інформацією встановлений «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, зареєстрованою МЮ України 25.04.2007 року.

Так, судом на підставі наявних у справі документів обгрунтовано встановлено, що 12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 укладено генеральну кредитну угоду № 010/26-01/05/164, відповідно до умов якої ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» зобовязався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках, які є невідємними її частинами; загальний розмір основної (позичкової) заборгованості за якими не може перевищувати 8250000,00 гривень, зі строком користування кредитними коштами до 08 грудня 2017 року. ОСОБА_3 зобовязався використати отримані кредитні кошти і забезпечити повернення одержання кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди; за порушення строків повернення кредитів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісійної винагороди, виконання інших строкових зобовязань ОСОБА_3 зобовязався відшкодувати кредитору завдані цим збитки в повній сумі понад неустойку; сплатити пеню від простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення; у разі виявлення фактів нецільового використання кредитних коштів - сплатити штраф у розмірі 25% від суми нецільового використання. При цьому перед її підписанням позивач був 22.11.2007р. ознайомлений з умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, зміст яких відповідає навденому вище банківському законодавству, ОСОБА_3 особисто підписався під ними і проти цього факту в суді не заперечував (т. 1 а.с. 105-109).

В той же день, 12 грудня 2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 до вищевказаної Генеральної кредитної угоди № 010/26-01/05/164 від 12 грудня 2007 року було додатково укладено кредитний договір № 014/26-01/05/165, відповідно до умов якого ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» на умовах цього договору та Генеральної кредитної угоди № 010/26-01/05/164 від 12 грудня 2007 року надав позивачу споживчий кредит за рахунок коштів Німецько-Українського Фонду в розмірі 8250000,00 гривень, зі сплатою 15,75 відсотків річних та сплатою одноразово комісії в розмірі 0,99% за ведення позичкового рахунку, строком до 01 грудня 2017 року з погашенням відповідно до Графіка погашення, який є невідємною частиною договору кредиту № 014/26-01/05/165 від 12 грудня 2007 року (додаток № 1). За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позивач зобовязався сплатити пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (т. 1 а.с. 110-116). Проти підписання ним цих документів позивач також не заперечував.

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору № 014/26-01/05/165 від 12 грудня 2007 року до Генеральної кредитної угоди № 010/26-01/05/164 від 12 грудня 2007 року основний борг по кредиту вважається погашеним, а відсотки за користування кредитом сплаченими у встановлений термін, якщо сума основного боргу у повному розмірі й у встановлений Графіком погашення (Додаток № 1 до цього договору) термін надійшла на позичковий рахунок Позичальника, а сума відсотків надійшла на рахунок прибутків Кредитору в термін, установлений графіком погашення

Згідно до додатку № 1 до кредитного договору № 014/26-01/05/165 від 12 грудня 2007 року містить детальний розпис загальної вартості кредиту та повну орієнтовну вартість кредиту, а саме в Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки вказано суму кредитної заборгованості за основною сумою у розмірі 23152,19 гривень та суму процентів за користування кредитом у розмірі 113917,81 гривень, які підлягають сплаті щомісячно; в таблиці "Графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів" зазначено місяць, планову дату платежу, погашення основної заборгованості за Кредитом, погашення процентів за користування Кредитом, загальну суму погашення заборгованості за Кредитом, залишок погашення суми основної заборгованості за кредитом.

На підставі викладеного районний суд обгрунтовано дійшов висновку, який доводами скарги не спростовується, що ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами кредитування та з орієнтовними витратами, повязаними з отриманням кредиту у «ОСОБА_5 Аваль» та погодився із запропонованими умовами, що підтвердив 22 листопада 2007 року своїм підписом при погодженні умов кредитування для фізичної особи.

12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_4, укладено договір поруки № 014/26-01/06/217, відповідно до умов якого останній на добровільних засадах зобовязався відповідати в повному обсязі за зобовязаннями ОСОБА_3, які виникають з умов Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/164 від 12 грудня 2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 8250000,00 гривень, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору; у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несуть солідарну відповідальність перед ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 вересня 2012 року повністю задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за Генеральною кредитною угодою № 010/26-01/05/164 від 12 грудня 2007 року у розмірі 15474569,58 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Аналізуючи доводи позивача в їх сукупності районний суд прийшов до висновку, який відповідає матеріалам справи і належними доказами не був спростований, що вимоги про визнання недійсною Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/164 від 12 грудня 2007 року укладеної між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» та позивачем задоволенню не підлягають. Обставини, на які посилався позивач: відсутність у кредитному договорі відомостей детального розпису загальної вартості кредиту; ненадання позивачу інформації про умови кредитування та графіку погашення кредиту обєктивно нічим не підтверджені та спростовуються наданими відповідачем доказами, які були надані на пісдатві відповідних заяв представника позивача.

Так, 22 листопада 2007 року позивач був ознайомлений з викладеними письмово умовами кредитування для фізичної особи у ВАТ "ОСОБА_5 Аваль", де вказані загальні умови кредитування: відсоткова ставка, термін кредитування, форма видачі кредиту, сума кредиту, погашення кредитної заборгованості, умови видачі кредитних коштів, забезпечення за кредитом, страхування, перелік необхідних документів для оформлення кредиту, орієнтовна сукупна вартість кредиту та перелік платежів на користь третіх осіб, про що поставив свій підпис (т. 1 а.с. 105-109).

Позивач також ознайомлений з додатком № 1 до вказаного кредитного договору, який містить детальний розпис визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчить його підпис як позичальника (т. 1 а.с. 114).

Позивач ознайомлений і з графіком помісячного погашення кредитної заборгованості в якому вказані: дата платежу, сума погашення основної заборгованості за кредитом, сума погашення процентів за користування кредитом, загальна сума погашення заборгованості, залишок погашення суми основної заборгованості, який також підписаний позивачем як позичальником (т. 1 а.с. 115-116).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд правильно послався на те, що позивачем не доведено, що в момент укладання між позивачем та ВАТ "ОСОБА_5 Аваль" 12 грудня 2007 року Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/164 мало місце недодержання з боку ВАТ "ОСОБА_5 Аваль" вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, тому у суду відсутні підстави для визнання недійсною вказаної угоди і суд відмовив позивачу в задоволенні вимоги про визнання недійсної Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/164 від 12 грудня 2007 року за недоведеністю вимог, при цьому також враховував, що суд розглядав позов в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів, також позивачем не доведено недійсність Генеральної кредитної угоди № 010/26001/05/164, що укладена 12 грудня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та ВАТ "ОСОБА_5 Аваль", як основаного зобовязання, тому відсутні підстави визнавати недійсним договір поруки № 014/26-01/06/217, що укладений 12 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_5 Аваль", як засіб забезпечення виконання зобовязань за Генеральною кредитною угодою від 12 грудня 2007 року, а тому районний суд відмовив позивачу в задоволенні його позовних вимог у звязку з їх не доведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що позивач при укладенні спірних договорів кредиту був введений в оману щодо суттєвих його умов, в розумінні ст. 1054 ЦК України, до яких належить сума кредиту, процентів річних за його користування та терміну повернення, або про порушення публічного порядку для їх укладення, не було їх надано й при апеляційному розгляду справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову.

Крім того, стаття 217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки позивач не надав доказів на спростування встанових судом обставин справи, користувався правовою допомогою адвоката - кваліфікованого представника, і при цьому мав процесуальну можливість всебічно і повно доводити перед судом всі обставини справи, що у змагальному процесі відповідно до змісту ст.. 10 ЦПК України та за відсутності передбачених ст. 133 ЦПК України підстав для забезпечення доказів, виключає обовязок суду додатково сприяти в цьому сторонам; районний суд належним чином вмотивував свої висновки по всіх юридично значимих, в контексті розглянутого позову, доводів, що відповідає передбаченим у п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод гарантіям на рівний доступ сторін до суду та публічний його розгляд судом, - колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги, за їх недоведеністю. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому визнання недісним договору поруки, оспореного по справі позивачем, який є основним боржником за довором кредиту, не стосується його прав та інтересів, оскільки відповідно до ст.. 553 ЦК України цей договір поруки укладений в інетересах лише позичальника. Передбачений в ч. 1 ст. 557 ЦК України обовязок боржника повідомляти поручителя про виконання зобовязання негативних наслідків для боржника не має і тому цивільний інтерес у скасуванні такого обовязку у випадку у основного боржника не виникає. Позичальник не позбавлений права самостійно оспорювати договір поруки .

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильне по суті і справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії