Єдиний унікальний номер 2-1095/11 Номер провадження 22-ц/775/767/2016
Головуючий у 1 інстанції: Мартишева Т.О. Єдиний унікальний номер 2/1095/11
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/767/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, правонаступниками якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_1, третя особа громадська організація «Обєднання власників гаражів «Анастасія» про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011р. ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_7, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, у якості третьої особи зазначала Громадську організацію «Товариство співвласників гаражів «Анастасія» про визнання договору дарування гаражу недійсним.

Позов мотивовано тим, що 11 серпня 2008р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування гаражу №21 в Автогаражному кооперативі «Звязник» (на час подачі позову «Обєднання співвласників гаражів «Анастасія»). Підставою для укладення договору було рішення Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду від 23.04.2008р. у справі 119/08, згідно з яким за ОСОБА_6 було визнано право власності на спірний гараж. Це рішення було скасоване ухвалою від 05.02.2009р., а рішенням від 17.02.2009р. у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на спірний гараж було відмовлено. Таким чином, не існує рішення Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду, яке було підставою для реєстрації права власності на спірний гараж та укладення договору дарування цього гаражу. ОСОБА_6 не мала права розпоряджатись спірним гаражем, оскільки 23.09.1999р. вона подала заяву про вихід з АГК «Звязник» та вийшла з його складу, передавши своє право на пай ОСОБА_2. 23.09.1999р. ОСОБА_2 була видана членська книжка №21 кооперативу «Звязник», вона добросовісно виконувала обовязки члена кооперативу, сплачувала внески з вересня 1999р. по жовтень 2008р. до припинення автогаражного кооперативу «Звязник». Відповідно до ст. 3.1 Статуту та рішення загальних зборів обєднання власників гаражів «Анастасія» від 06.12.2009р. вона, позивачка, є членом цього обєднання. При ліквідації автогаражного кооперативу «Звязник» майнових претензій до його членів не виникло, тобто вона стала власником гаража №21 у жовтні 2008р.. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вимагають від неї звільнити спільний гараж, оскільки вважають, що за договором дарування власницею спірного гаражу є ОСОБА_1. Однак, на думку позивачки, ОСОБА_8 втратила право на розпорядження спірним гаражем, оскільки після виходу із складу учасників автогаражного кооперативу «Звязник» передала пай їй і відповідно до ст.ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України вона, як власник, володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2011 року позов задоволено, визнано недійсним договір дарування гаражу №21 в автогаражному кооперативі «Звязник», укладений 11 серпня 2008р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, посвідчений нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі під №1-7942.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального законодавства, невірне застосування законодавства України, неповне зясування обставин справи. В обґрунтування скарги привела наступні доводи. Звертаючись до суду ОСОБА_2 вважала, що договором дарування порушені її права. Проте, з набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01.12.2010р. по справі 22ц-20866, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.05.2011р. по справі №2-2817/10, з протоколів засідань членів правління ТВГ «Анастасія» №7 від 26.12.2009р. та №22 від 15.01.2014р. вбачається, що ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_1 не передавали у користування зазначений гараж та не укладали щодо нього ні з ким ніяких угод. Таким чином, позивачка не мала ніякого відношення до договору дарування, що нею оспорювався та до гаражу №21 в автогаражному кооперативі. Тому висновок суду про наявність підстав для захисту прав ОСОБА_2 у обраний нею спосіб є необґрунтованим. Крім того, в порушення основних засад судочинства, визначених ст. 129 Конституції України, вона не була повідомлена про розгляд справи, у якій вирішувалось питання щодо її прав, таким чином судом не було і не могло бути враховано всі обставини справи та не досліджено всі докази, які могли б вплинути на обєктивне та справедливе рішення суду.

У звязку із смертю позивачки ОСОБА_2, що настала 01 лютого 2012р. та смертю відповідачки ОСОБА_6, що настала 28 грудня 2013р., ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 червня 2016р. залучено до участі у справі правонаступників позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступника

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_10 підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні. Правонаступник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 пояснила, що вона не має власної думки щодо розгляду справи, оскільки їй не відомо про обставини володіння чи користування ОСОБА_2 гаражем, також пояснила, що вона повідомила про виклик до суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є племінниками померлої ОСОБА_2, у даний час виїхали із м. Краматорська, та які також не володіють інформацією щодо предмету спору. Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача адвоката ОСОБА_10, правонаступника позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір дарування гаража №21 в автогаражному кооперативі «Звязник», укладений 11.08.2008р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, суд виходив із того, що вказаний гараж належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі рішення Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду від 23.04.2008р., однак це рішення було скасоване ухвалою Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду від 05.02.2009р. у звязку з нововиявленими обставинами, таким чином не існує рішення, що було підставою для реєстрації права власності на спірний гараж та укладання договору дарування цього гаража.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки суд дійшов його без врахування фактичних обставин справи та вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись із позовом, представник ОСОБА_2 ОСОБА_7, що діяв в її інтересах на підставі довіреності, посилався на те, що оспорюваним договором дарування гаража, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 порушені права ОСОБА_2, яка вважає себе власником цього гаража, оскільки 23.09.1999р. ОСОБА_6 вийшла з автогаражного кооперативу «Звязник» та передала своє право на пай ОСОБА_2, крім того, ОСОБА_2 була видана членська книжка кооперативу «Звязник», вона добросовісно виконувала обовязки члена кооперативу, сплачувала внески з вересня 1999р. по жовтень 2008р..

До позовної заяви була додана незавірена фотокопія членської книжки №21 автогаражного кооперативу «Звязник» та копії рішень Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду від 23 квітня 2008р., яким визнано право власності на гараж за ОСОБА_6 та зобовязано ОСОБА_11 усунути перешкоди у користуванні гаражем і звільнити його, від 17 лютого 2009р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11 про визнання права власності на гараж. ОСОБА_2 стороною у вказаних справах не була.

Будь яких доказів щодо укладення угоди про передачу права на пай від ОСОБА_6 до ОСОБА_2 не надано.

Суд у рішенні взагалі не зазначив, яке відношення має позивачка до спірного гаража та керувався нормами ЦПК України, не зазначивши жодної норми матеріального закону, якими визначені підстави визнання угод недійсними.

Оскільки ОСОБА_2 не надала доказів про те, що вона правомірно володіє чи користується вказаним гаражем, а незавірена фотокопія членської книжки №21 автогаражного кооперативу «Звязник» таким доказом не являється, вона не була стороною оспорюваного договору дарування гаража, суд безпідставно прийшов до висновку про задоволення її позову.

Крім того, суд розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_1, при цьому у справі відсутні докази про те, що вона була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Із доданої до апеляційної скарги копії рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2010р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання договору дарування гаража недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні гаражем вбачається, що ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позову про визнання договору дарування гаража недійсним, при цьому позов ним заявлявся з підстав того, що право власності ОСОБА_6 на гараж №21 в автогаражному кооперативі «Звязник» виникло на підставі рішення Північно Донбаського постійно діючого Третейського суду, яке в подальшому було скасоване. Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні гаражем задоволено, зобовязано ОСОБА_7 звільнити гараж №21, розташований в автогаражному кооперативі «Звязник» у м. Краматорську.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2011р. касаційна скарга ОСОБА_7 була відхилена, рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2010р. залишено без зміни. Із ухвали вбачається, що вказана справа розглядалась судами неодноразово та в ході її розгляду ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29 вересня 2009р. до участі у справі у якості співвідповідача за позовом ОСОБА_6 була залучена ОСОБА_2, а ухвалою цього суду від 19 квітня 2010р. до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача було залучено громадську організацію «Обєднання власників гаражів «Анастасія»».

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2010р., що набуло чинності, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради №557 від 10 грудня 1997р. затверджено список членів автокооперативу «Звязник» на одержання земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в районі автостоянки «Краматорськ -1», до вказаного списку внесена ОСОБА_6 відповідно до її заяви. ОСОБА_6 є членом автогаражного кооперативу «Звязник», у якому нею побудований гараж №21. Будь які угоди стосовно гаражу №21 в автогаражному кооперативі «Звязник» ні з ОСОБА_2, яка нібито передала в оренду зазначений гараж ОСОБА_7, ні із ОСОБА_7 ОСОБА_6 не укладала. За даними кооперативу, гараж до теперішнього часу рахується за ОСОБА_6.

У даній справі 26 січня 2011р. ОСОБА_2, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_7, просила визнати договір дарування гаража, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 недійсним, зазначаючи, що вона, ОСОБА_2 є власником гаража, оскільки ОСОБА_6 у 1999р. передала їй свій пай та вийшла з автогаражного кооперативу. Будь яких доказів на підтвердження виходу ОСОБА_6 з кооперативу та передачі паю ОСОБА_2 не надано.

До апеляційної скарги додано копію протоколу №2 засідання правління Товариства володільців гаражів від 15 січня 2014р., на якому прийнято рішення про виключення із складу товариства ОСОБА_6 у звязку із її смертю та прийняття членом товариства її дочки ОСОБА_1.

З врахуванням викладеного, оскільки позивачкою у даній справі не було надано доказів правомірного володіння чи користування гаражом та порушення її законних прав укладанням договору дарування гаражу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, рішення суду слід скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Згідно з п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, правонаступниками якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_1, третя особа громадська організація «Обєднання власників гаражів «Анастасія» про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: