Справа № 453/1365/15 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/3405/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Монастирецький Д.І., Струс Л.Б.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТзОВ «Євролізинг Холдінг» на рішення Сколівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Євролізинг Холдінг» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сколівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року позов задоволено частково; визнано недійсним Договір Фінансового лізингу №000086 від 24 вересня 2015 року укладений між ТзОВ «Євролізинг Холдінг» в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з моменту його укладення; стягнуто з ТзОВ «Євролізинг Холдінг» в користь ОСОБА_3 31 390 грн. матеріальної шкоди; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржно ТзОВ «Євролізинг Холдінг». В апеляційній скарзі покликається на те, що висновок суду щодо введення позивача в оману безпідставні та необґрунтовані, такі, що зроблені з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що позивач підписав усі аркуші договору, а квитанція про оплату на суму 31390 грн. підтверджує факт ознайомлення позивача з усіма умовами договору. Наголошує, що п.14.6 договору передбачено, що після підписання оскаржуваного договору всі попередні домовленості вважаться такими, що втратили чинність. Враховуючи відсутність протоколу розбіжностей та/або інших документів, які свідчили б про наявність розбіжностей між сторонами, вважають, що оскаржуваний правочин, в силу приписів п.1 ст.638 ЦПК України є укладеним так як сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. А отже висновки суду про існування будь-яких обставини, які б передували укладенню (підписанню) договору взагалі не повинні були братися судом до уваги. Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду щодо відсутності в договорі індивідуальних ознак предмету лізингу так як це не відповідає дійсності. Просить рішення Сколівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 вересня 2015 року між Товарситвом з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Холдінг", в особі представника ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності №15 від 03 липня 2015 року (Лізингодавець) та ОСОБА_3 було укладено Договір 000086 фінансового лізингу.

Даний договір підписаний представником ТОВ "Євролізинг Холдінг" та ОСОБА_3, та скріплений печаткою ТОВ "Євролізинг Холдінг".

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль Renault Sandero Stepway 16 АТ.

Додатком №3 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу, та зазначено в його якості: марка Renault, модель Sandero Stepway 1,6 АТ, кількість1, ціна313900 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальнимиознакамита віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках №1, 2 до цього договору, які є його невідємною частиною. (п. 8.1 договору)

До складу лізингових платежів включаються: 1) Перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди за передачу предмета лізингу; 2) Періодичний авансовий платіж, 3) Другий авансовий платіж, який складається з періодичних лізингових платежів. (п. 8.2 договору).

Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному Договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках №1,2. (п. 8.5 договору)

Згідно Додатку №1, вартість предмета лізингу становить 313900 грн., сума виплат 156950 грн., щомісячний платіж13079 грн. 17 коп., комісія за організацію31390 грн., комісія за передачу9417 грн.

У преамбулі договору №000086 Фінансового лізингу визначено авансовий платіж як сума, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу, в розмірі вказаному в Додатку №1 до даного Договору, сплачена Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця до дати Передачі предмета лізингу.

Додатком №2 передбачено, що вартість предмета лізингу становить 313900 грн., сума лізингу156950 грн., викупна вартість4709 грн., відсоткова ставка22,00%, комісія5,00%

Пунктом 5.1 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувач протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу предмета лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Задовольняючи позов суд першої інстанції враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов»язків на шкоду споживачеві, суд прийшов до висновку, що є достатні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивач введений в оману так як отримав недостатню кількість інформації про умови договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенний строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень ч. 1 цього закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі у № 6-137цс14 та №6-381цс15 від 24 травня 2015 року, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 335 цього Кодексу, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-павовий акт, що містить відповідну норму права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вищевказані умови договору фінансового лізингу суперечать вимогам чинного законодавства, порушують принципи добросовісності і справедливості, є несправедливими відносно споживача, а тому наявні підстави для визнання договору недійним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Євролізинг Холдінг» відхилити.

Рішення Сколівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_5