Справа № 2034/2-4613/11
Провадження № 4-с/635/31/2016
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Шарапато А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 14.09.2015 ВП №46930133 про повернення виконавчого документа № 2034/2-4613/11, заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3, відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в :

30 травня 2016 року від представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2 до Харківського районного суду Харківської області надійшла скарга в межах виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» заборгованості за кредитним договором №173/07 від 24.12.2007 року у розмірі 22390,25 грн., суми сплати державного мита у розмірі 143, 77 грн. та суми витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 90 грн., згідно якої скаржник просить суд:

-визнати дії головного державного виконавця Мазуріної О.М. ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірним;

-скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.09.2015 ВП №46930133;

-зобовязати головного державного виконавця ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 провести виконавчі дії за виконавчим листом №2034/2-4613/11 року на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області.

В обґрунтування вимог скарги уповноважений представник ПАТ «ВіЕіБі Банк» вказала, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕіБі Банк», відповідно до якого, з 21.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ВіЕіБі Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а рішенням виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 №213 продовжено строк здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕіБі Банк» на два роки по 19 березня 2018 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13.05.2013 у справі №2034/2-4613/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» заборгованості за кредитним договором №173/07 від 24.12.2007 у розмірі 22390,25 грн., суми сплати державного мита у розмірі 143,77 грн. та суми оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 90 грн. 12 травня 2016 року ПАТ «ВіЕіБі Банк» отримано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа №2034/2-4613/11 стягувачеві за вихідним номером №37007. Проте, Банк не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною та такою, що порушує його права, як стягувача, при цьому посилається на положення ч. 1 ст.11, ч. 3 ст. 11, ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання уповноважений представник ПАТ «ВіЕіБі Банк» не зявилась, проте надана до суду клопотання про розгляд скарги за її відсутності. Вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак до суду надана заперечення на скаргу та просила розглядати справу у її відсутність. В запереченні вона вказала, що державним виконавцем були використані всі надані їй права відповідно до закону та не було допущено порушень прав та законних інтересів стягувача з посиланням на те, що постанови про відкриття провадження від 24.03.2015 та про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.09.2016 винесені в межах встановленого ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячного строку, а у відповідності до ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Боржник в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, заяв про розгляд справи у його відсутність не надав.

В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали скарги та додані до заперечення докази прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Держаний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст.7 Закону України "Про державну виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі по тексту - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Перелік повноважень державного виконавця під час здійснення примусового виконання рішень визначено Законом України "Про виконавче провадження" (зокрема, в ч. 3 ст. 11) як-то: проводити перевірки виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; безоплатно одержувати, з метою захисту інтересів стягувача, від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

З наданих до суду матеріалів не вбачається, що в ході примусового провадження рішення у справі №2034/2-4613/11 були вжиті всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи для: одержання інформації для проведення виконавчих дій, виявлення та накладення арешту на кошти боржника, виявлення належного боржникові майна, його опису і арешту, оцінки, подальшої реалізації, для виклику боржника з приводу виконавчого документу і винесення постанови про його привід через органи внутрішніх справ, повідомлення про факт порушення боржником вимог законодавства про виконавче провадження, в той час, як положеннями Закону України "Про виконавче провадження" державного виконавця наділено досить широким колом повноважень для вжиття таких заходів.

У свою чергу, згідно приписів статей 89, 90 Закону України "Про виконавче провадження" законом визначено та передбачено певні заходи реагування з боку державного виконавця щодо боржників у разі невиконання рішення суду. Зокрема, за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. А за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що з боку державного виконавця Харківського ВДВС вчинено дії щодо притягнення до відповідальності боржника, або щодо складання акту про порушення і звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи (боржника) до кримінальної відповідальності до суду також не надано.

Натомість, згідно ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду, що набрали законної сили, є обов'язковим на всій території України та виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Дана позицією Конституційного суду України погоджена з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 14.09.2015 ВП №46930133 про повернення виконавчого документа № 2034/2-4613/11 є обґрунтованою, і, відповідно, підлягає задоволенню.

Однак, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене вище дії державного виконавця визнають судом неправомірними, а постанова про повернення виконавчого документу підлягає скасуванню, у звязку з чим виконавче провадження фактично поновлюється і лише після чого державний виконавець зобовязаний здійснювати відповідні виконавчі дії. Отже, вимоги скарги про зобовязання провести виконавчі дії за виконавчим листом є передчасними, окрім того, для цього не встановлено достатніх підстав. Тому суд в цій частині вимог відмовляє скаржнику та розясняє йому, що він не позбавляється права в порядку статті 387 ЦПК звернутися з відповідними вимогами до суду в подальшому у разі встановлення достатніх для цього підстав.

Керуючись ст. 383-389 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 14.09.2015 ВП №46930133 про повернення виконавчого документа № 2034/2-4613/11 задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 14.09.2015 ВП №46930133 про повернення виконавчого документа № 2034/2-4613/11, виданого Харківським районним судом Харківської області 12.07.2013, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» заборгованості за кредитним договором №173/07 від 24.12.2007 у розмірі 22390,25 грн., суми сплати державного мита у розмірі 143,77 грн. та суми оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 90 грн.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя