У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 3 534 грн 97 коп. за надані у період з 01 січня 2009 року до 31 липня 2015 року послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1 і з 01 січня 2009 року до 31 липня 2015 року отримували послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, проте не у повному обсязі сплачували за них, у зв'язку з чим утворилася заборгованість на вказану вище суму.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року, позов концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 01 жовтня 2009 року до 31 липня 2015 року в сумі 3 045 грн 86 коп.

У задоволені вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 01 січня 2009 року до 01 жовтня 2009 року в сумі 489 грн 11 коп. відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позовні вимоги концерну «Міські теплові мережі» та стягуючи заборгованість з відповідачів в межах перерваного строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, оцінивши докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив із того, що відповідачі користуються послугами з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення, які надає відповідач, тому мають їх оплачувати їх у повному обсязі. При цьому, суд зазначив, що неукладання договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє від оплати за фактично надані послуги, оскільки в силу ст. 11 ЦК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Висновки судів є правильними, відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судами правильно застосовані.

Крім того, висновок судів про те, що перебіг позовної давності був перерваний поданням 30 серпня 2012 року заяви про видачу судового наказу та почався заново з поданням у серпні 2015 року відповідного позову узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик