провадження № 2/760/56/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача Вороніна О. М., представника відповідача-1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

22.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (відповідач-1), ОСОБА_5 (відповідач-2) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.10.2011 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 (відповідач-1) уклали договір банківського обслуговування № 40.

За умовами цього договору позивач надав відповідачу-1 суму кредиту у розмірі 214 070,18 грн., зі сплатою процентів у розмірі 0,01% річних, штрафу у розмірі 25% від суми кредиту та пені у розмірі 0,50%, з датою повернення кредиту 03.10.2016.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 03.10.2011 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_5 (відповідач-2) та ОСОБА_4 (відповідач-1) уклали договір поруки, за умовами якого відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем-1, усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з договору банківського обслуговування та з додаткових договорів до нього (у тому числі, що можуть бути укладені в майбутньому).

Відповідачі порушили свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 12.06.2015 складає 397 985,61 грн.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 397 985,61 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача-1 при вирішенні спору просила застосувати строки позовної давності.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

07.05.2008 ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та ОСОБА_4 (відповідач-1) уклали договір кредитний договір № 58/11.

За умовами цього договору позивач надав відповідачу-1 суму кредиту у розмірі 84 000 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 14 % річних, з датою повернення кредиту 07.05.2013 (а.с. 173-177).

Відповідно до заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2011 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість у розмірі 825 889,09 грн. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судові витрати в розмірі 1 700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 179-181).

Відповідно до протоколу засідання кредитної комісії № 75R-16 від 14.07.2011 з метою погашення вищезазначеної заборгованості ОСОБА_4 було дозволено реалізувати предмет застави (автомобіль Мерседес), а щодо залишку суми заборгованості застосувати схему реструктуризації шляхом укладення нового договору кредиту (182-183).

03.10.2011 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 (відповідач-1) уклали договір банківського обслуговування № 40.

За умовами цього договору позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 214 070, 18 грн., зі сплатою процентів у розмірі 0,01% річних, штрафу у розмірі 25% від суми кредиту та пені у розмірі 0,50%, з датою повернення кредиту 03.10.2016 (а.с. 5-16).

З метою забезпечення виконання кредитного договору 03.10.2011 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_5 (відповідач-2) та ОСОБА_4 (відповідач-1) уклали договір поруки, за умовами якого відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем-1, усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з договору банківського обслуговування та з додаткових договорів до нього (у тому числі, що можуть бути укладені в майбутньому) (а.с. 17-19).

Відповідачі порушили свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 12.06.2015 складає 397 985,61 грн., з яких:

191 770,04 грн. - заборгованість за кредитом;

59,72 грн. - заборгованість за процентам;

206 155,85 грн. - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту (а.с. 170).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення договору банківського обслуговування.

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу-1 кредит у розмірі 214 070,18 грн. Цей факт встановлений на підставі меморіального ордеру № 47712 від 03.10.2011 (а.с.20), виписки по особовим рахункам з 03.10.2011 по 12.06.2015 (а.с. 167-169).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 19).

У судовому засіданні представник відповідача-1 просив застосувати строк позовної давності.

Стаття 256 ЦК визначає, що «позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу».

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Однак для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Зокрема, відповідно до частини другої статті 258 ЦК, позовна давність в один рік встановлюється до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

Отже, відповідно до статті 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості випливає, що відповідач-1 здійснив останній платіж 03.05.2012 (а.с. 170).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 у цивільній справі № 6-116цс13 та відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК враховується судом при вирішенні цієї справи.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення».

Оскільки представник відповідача-1 зробив відповідну заяву, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність.

Позивач надіслав поштою до суду позовну заяву 12.06.2015.

Враховуючи загальні та спеціальні строки позовної давності, суд виходить з того, що строк для стягнення заборгованості необхідно обчислювати з 12.06.2012, а для пені - з 12.06.2014.

З наданого позивачем розрахунку, застосовуючи строки позовної давності, суд встановив, що у відповідача-1 виникла заборгованість за кредитним договором, яка складається з:

191 770,04 грн. - заборгованість за кредитом;

59,72 грн. - заборгованість за процентам;

206 155,85 грн. - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту.

Таким чином, розрахунок суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 12.06.2012 по 12.06.2015 становить 189 068,03 грн., заборгованості за процентами - 58,12 грн.

Суд констатує, що розмір пені нараховувався позивачем з 04.07.2014, тобто в межах встановленого законодавством річного строку позовної давності.

Однак, суд зауважує, що позивач нарахував значний розмір неустойки.

У судовому засіданні представник відповідача-1 просила суд зменшити розмір пені, застосувавши частину третю статті 551 ЦК, посилаючись на її значний розмір та на скрутне матеріальне становище відповідачів.

Чинне цивільне законодавство визначає, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Неустойка у формі пені обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка у формі штрафу обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (статті 549-551 ЦК України).

Частина третя статті 551 ЦК України передбачає, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру неустойки можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір неустойки до 150 000 грн.

Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при застосуванні норм права.

Таким чином, встановлений судом розмір заборгованості, який підлягає стягненню, складає 339 126,15 грн. (189 068,03 грн. + 58,12 грн. + 150 000 грн.).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК «виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком».

Частина перша статті 553 ЦК передбачає, що «за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником».

Відповідно до статті 554 ЦК «у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки».

Солідарний обов'язок боржників передбачений статтею 543 ЦК, згідно з якою «у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі».

Отже, суд констатує, що відповідач-2 також є зобов'язаним перед позивачем, як солідарний боржник.

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідачів в рівних частинах належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Керуючись статтями 16, 256, 258, 261, 267, 526, 527, 543, 546, 551, 553, 554, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: 03069, АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (, юридична адреса: 01119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т) заборгованість за договором № 40 від 03 жовтня 2011 року у сумі 189 068,03 грн. - тіло кредиту, 58,12 грн. - проценти за користування кредитом; 150 000 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що загалом становить 339 126,15 грн. (триста тридцять дев'ять тисяч сто двадцять шість гривень 15 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: 03069, АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко