Справа № 743/116/16-ц
Провадження № 2/743/65/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарях Шевченко Ю.О., Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шокура А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - про стягнення заборгованості, лікарняних, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП "Чернігівський облавтодор", про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 806 грн. 88 коп.; лікарняних за період з 02.10.2015 року по 12.10.2015 року; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.11.2015 року та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.08.2015 року по 06.11.2015 року він займав посаду інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії "Ріпкинський райавтодор" та, після звільнення з роботи, не отримав повного розрахунку. Після письмового звернення до відповідача, ОСОБА_1 отримав частину належних йому коштів, однак в порушення ст.ст.47, 116 КЗпП України, ДП "Чернігівський облавтодор" не провело повного розрахунку з позивачем.

Приймаючи до уваги, що невиплата частини належних позивачеві коштів потребує від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації власного життя, позбавляє особливих умов догляду та забезпечення ліками, як інваліда ІІІ групи, бездіяльністю відповідача позивачеві завдано також моральної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_1 просив стягнути з ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України": 1) заборгованість по заробітній платі, в розмірі 806 грн. 88 коп.; 2) виплатити кошти за листком непрацездатності, за період з 02.10.2015 року по 12.10.2015 року; 3) стягнути моральну шкоду, в розмірі 2000 грн.; 4) зобов'язати виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості по день остаточного повного розрахунку, починаючи з 27.11.2015 року.

23.03.2016 року ОСОБА_1 надав суду уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з відповідача: 1) заборгованість по заробітній платі, в розмірі 11 грн. 74 коп.; 2) моральну шкоду в розмірі 2000 грн.; 3) середній заробіток за час затримки виплати заборгованості з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року, в розмірі 6430 грн. 88 коп.; 4) покласти відшкодування будь-яких податків та відрахувань, які можуть бути нараховані заявнику у зв'язку з вказаними сумами на відповідача, як податкового агента.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої вимоги, пояснивши, що він не вважає себе особою, котра являлась членом професійної спілки колишнього роботодавця, оскільки не писав заяви про прийняття його до професійної спілки та заяви про утримання з його заробітку відповідних внесків, а лише формально, в ряді випадків, здійснював функції секретаря профкому філії "Ріпкинський райавтодор", складаючи і підписуючи протоколи засідань. Таким чином, утримання профспілкових внесків із заробітку ОСОБА_1 проводились незаконно, що в свою чергу призводило до виплати позивачеві заробітної плати не в повному обсязі. Позивач не заперечував той факт, що станом на 26.11.2015 року, з ним було проведено розрахунок по сумам, належним до сплати на день звільнення, однак згідно власного розрахунку, який ОСОБА_1 проводив спільно з фахівцем-бухгалтером, філія "Ріпкинський райавтодор" заборгувала йому 49,10 грн. компенсації за затримку виплати заробітної плати, а також 10,04 грн. безпідставно утриманих профвнесків. Разом з цим, позивач зазначив, що розрахунок по лікарняних з ним було проведено в повному обсязі. Вподальшому позивач просив зобов"язати відповідача самостійно здійснити розрахунок заборгованості по заробітній платі, станом на день ухвалення рішення по справі, згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Висновок судово-економічної експертизи по справі від 19.09.2016 року, ОСОБА_1 просив виключити з числа доказів, з підстав його недостовірності та неповноти, а витрати за проведення експертних досліджень стягнути з відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що на день звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, у ДП "Чернігівський облавтодор" не існувало заборгованості перед позивачем, так як суми, належні до виплати останньому, з відрахуванням податків і зборів, були сплачені 29.10.2015 року, 25.11.2015 року та 26.11.2015 року. У зв'язку з несвоєчасним розрахунком, у листопаді 2015 року ОСОБА_1 було здійснено нарахування і виплату середнього заробітку, на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України та постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, за період з 07.11.2015 року по 26.11.2015 року. Вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, представник відповідача вважає необгрунтованою з тих підстав, що ОСОБА_1, належними і допустими засобами доказування не довів факту заподіяння йому моральних страждань і не підтвердив належним розрахунком розмір завданої шкоди, що з урахуванням положень ст.237-1 КЗпП України та п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, виключає юридичну відповідальність ДП "Чернігівський облавтодор".

Крім того, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1, працюючи в філії "Ріпкинський райавтодор", мав доступ до документів первинної профспілкової організації та, з метою штучного створення доказів неправомірності проведених з його заробітку утримань, міг вилучити власні заяви про прийняття до профорганізації і утримання профспілкових внесків.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, у період з 21.08.2015 року по 06.11.2015 року, займав посаду інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії "Ріпкинський райавтодор" ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" і був звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.

Під час судового розгляду сторони не оспорювали той факт, що на день звільнення ОСОБА_1, з ним не було проведено повного розрахунку. Сторони в судовому засіданні також визнавали, що роботодавець здійснив останню виплату ОСОБА_1 26.11.2015 року.

Крім того, позивач підтвердив, що виплата за листком непрацездатності була йому здійснена. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, вказані вище обставини, які були визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ст.ст.47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Статтями 4, 7 вказаного вище Закону передбачено, що виплата громадянам компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а відмова від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 183 від 29.10.2015 року філія "Ріпкинський райавтодор" перерахувала ОСОБА_1 2157 грн. 43 коп. в якості оплати за відпустку, як особі, постраждалій від аварії на ЧАЕС, за жовтень 2015 року. Платіжним дорученням № 197 від 25.11.2015 року підтверджується, що позивачеві було перераховано 402 грн. 04 коп., в якості оплати листка непрацездатності за жовтень 2015 року. З платіжного доручення № 202 від 26.11.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 було перераховно 4348 грн. 78 коп. невиплаченої заробітної плати, за період із серпня по листопад 2015 року. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", передбачено, що суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З висновку судово-економічної експертизи № СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року, вбачається, що: 1) порушення в нарахуванні ОСОБА_1 заробітної плати, за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року, існують, у зв"язку з арифметичними помилками, допущеними працівниками підприємства в розрахунку; 2) розрахунок про нарахування і виплату заробітної плати ОСОБА_1, за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року, здійснений відповідачем на підставі довідки про нарахування і виплату заробітної плати, є необгрунтованим у зв"язку з допущенням арифметичних помилок при його проведенні; 3) наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1, з урахуванням положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, документально не підтверджена; 4) заборгованість ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед ОСОБА_1 по кожній з належних йому виплат, станом на 26.11.2015 року, документально не підтверджується, а має місце переплата в розмірі 453 грн. 05 коп.; 5) обгрунтованість відрахувань, здійснених із нарахованих ОСОБА_1 сум за період його роботи, в тому числі за листопад 2015 року, за довідкою про нарахування та виплату заробітної плати філією "Ріпкинський райавтодор", за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року, не підтверджується, оскільки у розрахунках, виконаних підприємством, наявні арифметичні помилки; 6) проведення відрахувань профспілкових внесків з середнього заробітку ОСОБА_1, за час затримки розрахунку після звільнення, є необгрунтованим.

Таким чином, експертним висновком встановлено наявність арифметичних помилок у розрахунку про нарахування і виплату заробітної плати позивачеві та необгрунтованість утримання профспілкових внесків із заробітку ОСОБА_1, за період його роботи і станом на 26.11.2015 року.

В той же час, загальна заборгованість із належних до сплати позивачеві сум, не підтверджена у зв"язку з наявною переплатою, в розмірі 453 грн. 05 коп.

Клопотання ОСОБА_1, про виключення з числа доказів висновку експерта № СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року, суд вважає безпідставним і надуманим, оскільки незважаючи на те, що експертиза була призначена судом за клопотанням позивача і до установи, вказаної ОСОБА_1, частина відповідей експерта спростовує ряд обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог. Перевищення строків проведення експертизи і тривалий час від дня закінчення досліджень, до дня направлення виконаних матеріалів до суду, не можуть вказувати на недостовірність висновків експерта. При цьому суд приймає до уваги, що експертом було підтверджено певні обставини, котрі являються предметом доказування. Під час судового розгляду ОСОБА_1 не заявляв клопотань про виклик експерта, з метою отримання роз"яснень з приводу наданого ним висновку. У відповідності до ч.3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 26.11.2015 року, тобто на день преведення останньої виплати позивачеві, у ДП "Чернігівський облавтодор" не існувало заборгованості перед ОСОБА_1, по належним останньому виплатам, в тому числі і компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. При цьому суд звертає увагу на той факт, що вимоги ОСОБА_1 до відповідача є неконкретизованими та неодноразово змінювались позивачем, в залежності від обставин, встановлених під час розгляду справи.

Разом з цим, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт безпідставного утримання відповідачем із заробітку ОСОБА_1 профспілкових внесків. Так, згідно ч.2 ст.7 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки.

У відповідності до ч.3 ст.42 вказаного вище Закону, підставою для утримання із заробітку працівника та перерахунку на рахунок професійної спілки, профспілкових внесків, є заява працівника. Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 звертався із письмовою заявою про вступ до професійної спілки та подавав адміністрації роботодавця заяву про утримання з його заробітку профспілкових внесків. Таким чином, дії посадових осіб відповідача, які полягали в утриманню із заробітку ОСОБА_1 відповідних сум, суперечать закону. В той же час, розмір утримань профспілкових внесків із заробітку ОСОБА_1 є меншим, ніж сума надлишкових виплат, які були здійснені позивачеві та встановлені висновком експерта № СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року. Частиною 1 ст.237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, за змістом закону, відшкодування моральної шкоди проводиться у випадку, коли зі сторони власника або уповноваженого ним органу мали місце порушення у відношенні до працівника, що потягли за собою моральні страждання. Викладене підтверджується позицією, висловленою вп.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених ст. 237-1 КЗпП, може бути покладено на власника або уповноважений ним орган за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (в тому числі невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, пов"язаних із затримкою виплати ОСОБА_1 заробітної плати, у період з 06.11.2016 року по 26.11.2016 року, позивачем у заяві, поданій до суду та в судовому засіданні, належним чином не обгрунтовані і не доведені.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, належними і допустимими засобами доказування не довів тих обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Таким чином, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1, в судовому засіданні не встановлено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, витрати понесені ОСОБА_1 на проведення судової експертизи, необхідно віднести на рахунок позивача. Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та покладення на відповідача обов"язку відшкодувати податки та відрахування, які можуть бути нараховані у зв'язку із виплатою вказаних сум - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд, протягом 10 днів, з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - у цей же строк, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 09.12.2016 року.

Суддя Є.А. Жовток