РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2016 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представника ПАТ КБ «Приватбанк» Мазурка А.А.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») Мазурок А.А. в судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав і просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 0710/36/1 від 04 грудня 2009 року у сумі 180513,65 грн та 3316,70 грн судових витрат по справі.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості не визнали і в задоволенні позову просять суд відмовити. Вважають, що за укладеним кредитним договором між сторонами не були погоджені усі необхідні умови, передбачені законодавством.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним підтримали та просять його задовольнити. В обґрунтування позову посилаються на те, що при укладенні цього кредитного договору позивачем не були дотримані вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, а також порушені вимоги статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню повністю. Натомість, позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та безпідставними.

Судом встановлено, що 04 грудня 2009 року між сторонами був укладений кредитний договір № 0710/36/1, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит на споживчі цілі у розмірі 133428,73 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту 02 грудня 2019 року.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору та вимог ст.ст.526,527,530 ЦК України, ОСОБА_3 взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 16 грудня 2015 року заборгованості в сумі 180513,65 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 74523,68 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 49281,04 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 47160,66 грн, а також з штрафів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору у сумі 1000,00 грн (фіксована частина) та у сумі 8548,27 грн (процентна складова).

Оскільки розрахунок заборгованості по кредиту проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, вказаний розрахунок приймається судом до уваги.

Відповідно до умов кредитного договору та вимог ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.

За встановлених по справі обставин, заборгованість за кредитним договором № 0710/36/1 від 04 грудня 2009 року в сумі 180513,65 грн підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Що стосується позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як встановлено судом, спірний договір споживчого кредиту № 0710/36/1 від 04 грудня 2009 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, що підтверджується довідкою про умови кредитування ПриватБанку та орієнтовну сукупну вартість мікрокредиту, яка підписана особисто ОСОБА_3

У самому кредитному договорі та у додатку до договору «Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди», який також підписаний ОСОБА_3., міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для визнання недійсними укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15).

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214,215,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити повнiстю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 0710/36/1 від 04 грудня 2009 року в сумі 180513 (сто вісімдесят тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 65 копійок та 3316 (три тисячі триста шістнадцять) гривень 70 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

В позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі 05 липня 2016 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь