Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 листопада 2004 року він із ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі, який 30 липня 2013 року було розірвано. Дітей від шлюбу сторони не мають. На праві приватної власності йому належать квартира АДРЕСА_1, яку він придбав за договором купівлі-продажу 28 лютого 2004 року. З березня 2012 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, відповідач переїхала жити в інше місце. З того часу вона в квартирі не проживає. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

14 квітня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину квартири. Зазначала, що з відповідачем проживала спільно без реєстрації шлюбу з 2000 року по листопад 2004 року, а з 11 листопада 2004 року по 30 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2005 році придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1, однак після розірвання шлюбу вона не може потрапити до квартири, а згодом дізналася про те, що ОСОБА_4 має намір продати спірну квартиру, тому звернулась до суду з указаним позовом.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року, у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1 січня 2004 року до 11 листопада 2004 року. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині вказані судові рішення залишені без змін.

При новому розгляді зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та визнання за ним право власності на Ѕ частину вказаного будинку, посилаючись на те, що спірний будинок був придбаний ними за спільні кошти та в період шлюбу, однак оформлений на ОСОБА_5 Позивач вважає спірний житловий будинок спільним майном подружжя, а тому звернувся до суду з указаним позовом.

Оскаржуваним рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року до 11 листопада 2004 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в цій частині, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до суду касаційної інстанції не оскаржувалось, тому не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 11 листопада 2004 року зареєстрували шлюб, який було розірвано 30 липня 2013 року.

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_2, якийпридбано відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 2007 року.

Також судами установлено, що ОСОБА_4, як чоловік покупця, надавав згоду на укладення даного договору купівлі-продажу, що підтверджується матеріалами, наданими Згурівською державною районною нотаріальною конторою щодо посвідчення вказаного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Крім того, за правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

З урахуванням вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку, що вказаний житловий будинок, розташованийпо АДРЕСА_2 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук