Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/9163/15 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/2717/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Металург-Інвест»

на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металург-Інвест» про незаконне звільнення, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Металург-Інвест» про незаконне звільнення, поновлення на роботі.

В позові зазначав, що з 16 березня 2015 року він працював на ТОВ «Металург-Інвест» енергетиком для обслуговування баз відпочинку «Кранобудівник» та «Лагуна», виконуючи одночасно інші господарські та ремонтні роботи. 24.08.2015 року директор ТОВ «Металург-Інвест» ОСОБА_4 заявив йому про його звільнення через допущений прогул 24.08.2015 року, проте наказ про звільнення не надав. Оскільки він до теперішнього часу наказ про звільнення не отримував, незважаючи на неодноразові звернення до відповідача та правоохоронних органів, його звільнення здійснене без законних підстав в святковий день, який є вихідним, а отже ніякого прогулу він вчинити не міг, вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Просив суд поновити йому строк звернення до суду з вказаним позовом, визнати незаконними дії керівництва ТОВ «Металург-Інвест» щодо його безпідставного звільнення, поновити його на посаді за місцем роботи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконними дії ТОВ «Металург-Інвест» щодо звільнення ОСОБА_3 з роботи на посаді енергетика ТОВ «Металург-Інвест». Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді енергетика ТОВ «Металург-Інвест». Стягнуто з ТОВ «Металург-Інвест» на користь держави судовий збір в сумі 974,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Металург-Інвест» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

ОСОБА_3 працював на ТОВ «Металург-Інвест» енергетиком з 16.03.2015 року, що підтверджено зокрема, розрахунком нарахованих ОСОБА_3 ТОВ «Металург-Інвест» сум при звільненні.

Копія наказу про прийняття на роботу суду надана не була, оскільки підприємство вважає документи зниклими.

Трудова книжка працівником надана не була та підприємством в порушення ст.48 КЗпП України не заведена.

ТОВ «Металург-Інвест» 19 серпня 2015 року було видане розпорядження про залучення ОСОБА_3 до роботи у вихідні та святкові дні 23 та 24 серпня 2015 року.

Доказів того, що позивач був ознайомлений з вказаним розпорядженням не надано.

У оспорюваному наказі про звільнення зазначено, що звільнення ОСОБА_3 здійснене за неодноразове порушення трудової дисципліни та прогул 24 серпня 2015р.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права для вирішення справи.

Згідно ч.1 п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги розяснення п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, де вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Суд вірно вказав, що за ст. 73 КЗпП України святковим і неробочим днем є 24 серпня - ОСОБА_5 незалежності України.

Статтею 71 КЗпП України заборонена роботи у вихідні дні та визначено винятковий порядок застосування такої роботи.

Законом встановлено, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:

1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;

2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;

3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;

4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення

Згідно ч.3 ст. 71 КЗпП України залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

ТОВ "Металург-Інвест" 19 серпня 2015 року було видане розпорядження про залучення ОСОБА_3 до роботи у вихідні та святкові дні 23 та 24 серпня 2015 року.

Доказів на підтвердження наявності виняткового випадку, який би в силу ч.2 ст.71 КЗпП України дозволив відповідачу залучити позивача до роботи у вихідні та святкові дні суду не надано.

Належних доказів щодо доведення до відому позивача про залучення його до роботи у вихідні та святкові дні 23, 24 серпня 2015 року не надано.

Крім того, у розпорядженні від 19 серпня 2015р. в порушення вимог ст. 107 КЗпП України не передбачено оплати роботи у вихідний та святковий день у подвійному розмірі.

Документів щодо розташування робочого місця позивача (з урахуванням того, що робота ним виконувалася на двох базах відпочинку, які розташовані на значній відстані), тривалості робочого дня, графіку роботи, норми робочого часу відповідачем не надано.

Доказів ознайомлення позивача з посадовою інструкцією не надано. Посадова інструкція складена відносно посади енергетика тільки бази відпочинку «Кранобудівник», без визначення обовязків на базі відпочинку «Лагуна».

Табелі обліку робочого та відпрацьованого позивачем часу за досліджуваний період не надані.

Розмір заробітку позивача за повні відпрацьовані місяці квітень-липень 2015р. становив 500грн. на місяць.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01.01. по 01.09.2015р. мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1218грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, ст. ст. 9, 94, 95, ч. 4 ст. 93 КЗпП України, ст. ст. 1, 3, 7, 8, 22 Закону України "Про оплату праці" умови оплати праці, що погіршують становище працівників порівняно з законодавством про працю, є недійсними відповідно до закону. Право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (мінімальна заробітна плата), є державною гарантією у зв'язку з чим власник не вправі в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

При цьому відповідач не мав підстав для застосування ч.2 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», згідно якої розмір заробітної плати може бути нижчим за мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених норм Конституції України та матеріального права є недійсною відповідно до закону вимога відповідача щодо обовязку відпрацювання позивачем місячної норми робочого часу, оскільки місячний розмір оплати його праці складав близько 0,4 від мінімального розміру, визначеного законом.

Суд першої інстанції у рішенні вірно зазначив про відсутність зазначених у оспорюваному наказі про звільнення таких підстав як звільнення позивача через неодноразове порушення ним трудової дисципліни.

Згідно ч.4 ст. 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В ході розгляду справи встановлено, що будь яких наказів чи розпоряджень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ТОВ "Металург-Інвест" не виносилося, йому під розписку не повідомлялося.

Факт прогулу 24 серпня 2015р. не мав місця, а тому звільнення за прогул у вказаний святковий неробочий день обґрунтовано визнано судом першої інстанції незаконним.

Є правильним висновок рішення суду першої інстанції в частині встановлення відсутності факт пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Частиною 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

П.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 вказує, що встановлені ст. ст. 228,233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює, або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Судом першої інстанції встановлено, що до моменту звернення до суду копія наказу про звільнення позивачем отримана не була, а отже, строк звернення до суду пропущений не був.

Доводи апеляційної скарги про видачу позивачу копії наказу про звільнення, що підтверджене заявою позивача до підприємства, не мають свого підтвердження.

Наявна у справі копія заяви ОСОБА_3 від 04.09.2015р. містить прохання про видачу копії наказу про звільнення від 24.08.2015р. (а.с.3).

Дана заява не спростовує висновок рішення суду, що ОСОБА_3 копію наказу про звільнення видано не було, оскільки дана заява таких відомостей не містить, а про відсутність у позивача наказу про звільнення свідчить та обставина, що він просить видати наказ від 24.08.2015р., хоча наказ про звільнення виданий відповідачем 25.08.23015р. (а.с.55).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані копії актів про вручення позивачу копії наказу про звільнення, про відмову дати пояснення з приводу прогулів, не можуть спростувати висновки рішення суду, виходячи з такого.

Діючи у відповідності до ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції оцінив надані відповідачем вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, при цьому суд виходив з того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; результати оцінки доказів суд відобразив в рішенні, в якому навів мотиви відмови в прийнятті доказів.

Підстав для переоцінки належно досліджених та оцінених судом першої інстанції вказаних доказів апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, в яких відповідач вказує, що вважає звільнення позивача законним, оскільки той вчинив численні прогули, спростовані під час апеляційного розгляду справи, що відображене у цій ухвалі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металург-Інвест» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: