АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5939 Головуючий у 1-й інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка ЗолтанаЗолтановича, треті особи: ОСОБА_5, Товариств з обмеженою відповідальністю "Софія Київська ХІ Століття", ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", треті особи: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу РусанюкЗолтан Золтанович, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_3, ПН КМНО РусанюкаЗ.З., треті особи: ОСОБА_5, ТОВ "Софія Київська ХІ Століття", ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суд витребував шляхом вилучення із чужого незаконного володіння нежитлові приміщення №1-15 літера "А", загальною площею 161,50 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, зобов'язавши ОСОБА_3 передати дане нерухоме майно до (відповідно до змісту резолютивної частини рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, т.2, а.с.37).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "Акцент-Банк", треті особи: ОСОБА_5, ПН КМНО Русанюк З.З., про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову відмовити (т.2, а.с.77-96).

В суд апеляційної інстанції ПН КМНО Расанюк З.З., ОСОБА_5, ОСОБА_7, представники Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та ТОВ "Софія Київська ХІ Століття" не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлялись належним чином.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника ПАТ "Акцент-Банк", Закуренко Т.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, представника ОСОБА_3, ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Нежитлові приміщення, загальною площею 1090,4 кв.м., поз.№1-23; І сходи, секція Б-В, що знаходяться в АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано за ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 серпня 2014 року (індексний номер 25878247) (а.с.9).

Відповідно інформаційної довідки КМБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації від 10 квітня 2014 року нежилі приміщення в секції А - 184 кв.м., секціях Б, В - 1132 кв.м. по АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано за Українським кредитним банком на підставі акту прийому-передачі від 31 травня 1995 року (а.с.8).

Згідно витягом зі Статуту ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", затвердженого Загальними зборами акціонерів від 29 квітня 2014 року, ЗАТ "АКЦЕНТ-БАНК" є правонаступником ЗАТ "Український кредитний банк", який є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", який є правонаступником прав та обов'язків "Київського приватного банку "Київприватбанк". За рішенням Загальних зборів акціонерів від 14 травня 2009 тип Банку з ЗАТ "АКЦЕНТ-БАНК" змінено на ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", який є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ "АКЦЕНТ- Банк". Скорочене найменування ПАТ "А-БАНК" (а.с.11-16).

Згідно довідки ПАТ "А-БАНК" нежитлові офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 1090,4 кв.м) знаходяться на балансі ПАТ "А-БАНК" з 30 травня 1996 року як основний засіб згідно акту приймання-передачі від 31 травня 1995 між Київським політехнічним інститутом та Українським Кредитним Банком, остаточною вартістю 3673326 грн. 44 коп., іHB.№NB1878 (а.с.123).

На підставі розпорядження Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Києва №554 від 25 травня 1995 року здійснено розподіл та закріплено вбудовані приміщення по АДРЕСА_2 (секції - 184 кв.м., секція "Б" та "В" - 1132 кв.м.) за Українським кредитним банком та прийнято ним на свій баланс вказаних секцій будинку (а.с.124). Зазначене також засвідчено актом приймання-передачі нерухомого майна від 31 травня 1995 року, де також зазначено, що право власності на передане майно переходить до Українського кредитного банку з моменту підписання цього акту (а.с.125-126). Матеріали справи містять по етажний план нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 128-130) та технічний паспорт на громадський будинок станом на 21 березня 2014 року де замовником значиться ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" (а.с. 131-133).

Згідно з актом від 21 березня 2014 року, складеного інженером інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 загальна площа по приміщенню (АДРЕСА_2) складає 1090,4 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень збільшилась у зв'язку з уточненням лінійних розмірів та порядкування в архівній справі (а.с.134).

Відповідно до витягу з державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно №25878245 від 11 серпня 2015 року, право власності на спірне майно попередньо виникло у ОСОБА_7, на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року по справі №2-7311/13 (760/27749/13-ц). У подальшому вказане майно ОСОБА_7 було внесене у статутний капітал ТOB "Софія Київська XI століття", про що внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно від 24 травня 2014 року. На підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 2014 року ТОВ "Софія Київська XI століття" здійснило продаж спірних нежитлових приміщень №1-15 літ "А" АДРЕСА_2 загальною площею 161,50 кв.м. в м. Києві на користь ОСОБА_5, про що внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно від 1 червня 2014 року, а ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 липня 2014 року ПН КМНО Русанюком 3.3. (зареєстровано в реєстрі за №2284) (а.с.97-98) продав спірні приміщення ОСОБА_3, про що до Державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно №25878245 від 21 серпня 2015 року внесено відповідний запис (а.с.22-26).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року в частині зобов'язання ОСОБА_12 передати ОСОБА_7 за актом приймання-передачі частку нежитлових приміщень по АДРЕСА_2, літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; визнання права власності за ОСОБА_7 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2, літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; зобов'язання ОСОБА_12 замовити та виготовити технічний паспорт на приміщення №11-15 літ. А по АДРЕСА_2 загальною площею 161.5 кв.м., в м. Києві скасовано. Ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_12 відмовлено (а.с.19-21).

1 листопада 2009 року між ПАТ "А-БАНК" та генеральним директором ТОВ "Ст-Дент", ОСОБА_5 було укладено договір оренди частини приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею для користування орендаря 101,5 кв.м (а.с.80-84). Вказана частина приміщення була передана в оренду ТОВ "СТ-Дент"на підставі акту здачі-приймання від 16 листопада 2009 року (а.с.85).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23 червня 2014 року порушено провадження у справі за позовом ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" до ТОВ "СТ-ДЕНТ" про стягнення 199638 грн. 28 коп. (а.с.141).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2015 року в задоволенні позову ТОВ "Ст-Дент" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" про визнання договору оренди приміщення і 16 листопада 2009 року недійсним відмовлено (а.с.106-107).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 травня 2015 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2015 залишено без змін (а.с.108-110).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного територіального управління у м. Києві, ПН ДМНО Каримової Н.С., третя особа - ПАТ "Акцент-Банк" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року залишено без змін.

За встановлених обставин, виходячи з того, що ПАТ "А-Банк" доведено наявність у нього права власності на нежитлові приміщення №1-15 літ."А", загальною площею 161,50 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а також, що указане майно вибуло з володіння ПАТ "А-Банк" не з його волі, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог ПАТ "А-Банк", а також відсутності підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ПАТ "А-Банк" первісного позову, а також відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.41-45).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду її представник, ОСОБА_6, також не навів таких обставин.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом до спірних правовідносин ст.388 ЦК України, адже спірне майно вибуло з володіння ПАТ "А-Банк" з його волі, оскільки між ПАТ "А-БАНК" та генеральним директором ТОВ "Ст-Дент", ОСОБА_5, було укладено договір оренди частини приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею для користування орендаря 101,5 кв. м. Тобто ПАТ "А-Банк" з власної волі, добровільно передав указане майно третій особі - ТОВ "Ст-Дент", в особі генерального директора ОСОБА_5, безпосередньо за участі ОСОБА_5 і з його обізнаності відбулись подальші переходи права власності від одних осіб до інших і зрештою спірне майно перейшло до ОСОБА_5 як фізичної особи.

Указані доводи відхиляються судом апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вірно встановлено судом, право власності на спірне майно попередньо виникло у ОСОБА_7, на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року по справі №2-7311/13 (760/27749/13-ц).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року в частині зобов'язання ОСОБА_12 передати ОСОБА_7 за актом приймання-передачі частку нежитлових приміщень по АДРЕСА_2, літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; визнання права власності за ОСОБА_7 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2, літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; зобов'язання ОСОБА_12 замовити та виготовити технічний паспорт на приміщення №11-15 літ. А по АДРЕСА_2 загальною площею 161.5 кв.м., в м. Києві скасовано. Ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_12 відмовлено (т.1, а.с.19-21).

Вищевказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що ПАТ "А-Банк" не брав участі у справі №2-7311/13 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про розірвання договору та зобов'язання вчинити дії, за результатами розгляду якої Солом'янським районним судом м. Києва ухвалене рішення від 26 грудня 2013 року.

Таким чином, оскільки спірне майно було відчужене іншим шляхом - на підставі рішення суду у справі, сторонами якої не були ПАТ "А-Банк" та ТОВ "Ст-Дент", в особі генерального директора ОСОБА_5, твердження ОСОБА_3 про те, що вибуття спірного майна із володіння ПАТ "А-Банк" відбувалось з відома останнього чи ТОВ "Ст-Дент" (особи, якій майно було передане в користування) є безпідставними.

Вищенаведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, згідно з якою за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права відхиляються апеляційним судом у зв'язку з їх безпідставністю.

Так ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції в абзаці другому розділу рішення "Встановив" встановлено певні обставини, які в порушення ст.57-59 ЦПК України не підтверджені належними і допустимими доказами.

За правилом ст.215 ЦПК України рішення суду складається, зокрема, з описової частини.

За змістом п.10 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", в описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати: зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви.

Відтак, викладаючи у описовій частині свого рішення зміст позовних вимог, суд першої інстанції діяв відповідно до процесуального закону. Відповідач за первісним позовом помилково ототожнив описову частину рішення суду з його мотивувальною частиною.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_3 те, що районний суд в порушення вимог процесуального закону не розглянув клопотання третьої особи ОСОБА_5 про витребування документів від 2 грудня 2015 року, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Як убачається з журналу судового засідання від 27 січня 2016 року, суд постановленою на місці ухвалою відмовив у задоволенні указаного клопотання після обговорення його сторонами (т.2, а.с.32). Представник ОСОБА_3, ОСОБА_6, заперечував проти задоволення означеного клопотання.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність обставини наявності права власності ПАТ "А-Банк" на спірне майно, яку суд вважав встановленою, також є необґрунтованими. Наявність права власності ПАТ "А-Банк" на нежитлові приміщення №1-15 літ."А", загальною площею 161,50 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується допустимими - письмовими доказами, що за правилами цивільного процесу може бути спростовано іншими письмовими доказами. Будь-яких письмових доказів на спростування права власності ПАТ "А-Банк" на спірне майно як в районному, так і в апеляційному судах ОСОБА_3 не подавалось.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

З огляду викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Водночас, за правилом ч.3 ст.303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст. 309 ЦПК).

У даному випадку предметом первісного позову ПАТ "А-Банк" до ОСОБА_3 є витребування належного позивачу нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пленумом Верховного Суду України в п.10 постанови №9 від 6 листопада 2009 року роз'яснено, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до положень ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У даному випадку рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року про визнання права власності за ОСОБА_7 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2, літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві скасоване.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Ураховуючи наведені положення чинного законодавства у контексті обставин даної справи порушене право підлягає захисту шляхом витребування нерухомого майна від добросовісного набувача у власність позивача і це рішення є підставою для державної реєстрації права власності за ПАТ "Акцент-Банк".

Таким чином у апеляційного суду наявні підстави для зміни резолютивної частини оскаржуваного рішення суду в частині формулювання застосованого судом способу захисту порушеного права позивача як власника майна - витребування з володіння ОСОБА_3 у власність ПАТ "А-Банк".

Керуючись ст.303, 307-309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Витребувати з володіння ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) у власність Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (, місто Дніпропетровськ, вулиця Батумська, 11) нежитлові приміщення №1-15 (один - п'ятнадцять) літера "А", загальною площею 161,50 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома