У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: Завгородньої І.М., Кафідової О.В.,Ситнік О.М., Фаловської І.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»; банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 29 квітня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № 166-Ф/08, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 12 324 долари США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних терміном з 29 квітня 2008 року по 26 квітня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Peugeot», модель «Boxer», 2004 року випуску. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 13 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 16 469,07 доларів США та 246 211 гривень 48 копійок, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 10 191,69 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 64,64 долариСША; прострочена заборгованість за процентами - 6 228,74 долари США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 173 803 гривні60 копійок; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 72 404 гривні88 копійок. Крім того, відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний на період дії договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок від усіх ризиків. За згодою сторін вартість предмета застави оцінено в 73 255 гривень. Посилаючись на те, що позичальником надано банку договір добровільного страхування предмета застави від 29 квітня 2008 року строком дії до 28 квітня 2009 року, однак на час звернення до суду інших договорів, які б свідчили про страхування предмета застави надано не було, а тому вважав, що відповідач повинен сплатити на користь банку штраф у розмірі 5 % від заставної вартості предмета іпотеки. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 469,07 доларів США та 246 211 гривень 48 копійок; штраф за невиконання умов договору застави від 29 квітня 2008 року в розмірі 3 662 гривні 75 копійок та судові витрати. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 166-Ф/08 у розмірі 16 469,07 доларів США та 5 000 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту й пені за несвоєчасну сплату процентів. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору застави від 29 квітня 2008 року у розмірі 3 662,75 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов про стягнення пені за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 96 245 грн. 78 коп. і пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 49 524 грн.16 коп., а всього 145 769 грн. 94 коп. Змінено розподіл судових витрат і стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 4 382 грн.78 коп. В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін. У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір пені, яка підлягає стягненню, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань зі страхування предмета застави, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованостіза кредитним договором та штрафу за порушення зобов'язання, яке стосується страхування предмета застави, однак,пославшись на відсутність доказів щодо розміру завданих збитків відповідачем у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України дійшов висновку про зменшення розміру пені до 5 000 гривень. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що розмір пені значно не перевищує розмір збитків, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України. Разом з тим відповідно до вимог ст. ст. 258, 550, 551 ЦК України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь банку пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах річного строку позовної давності за період з грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року - день пред'явлення позову. Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно з якимпозивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 324 доларів США на строк з 29 квітня 2008 року по 26 квітня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних на придбання автомобіля марки «Peugeot», модель «Boxer», 2004 року випуску. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір застави, предметом якого є вищевказаний автомобіль, вартість якого оціненасторонами у розмірі 73 255 гривень (п. 2.2 договору застави). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 13 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 16 469,07 доларів США та 246 211 гривень 48 копійок. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.3) пеня за порушення строків повернення кредиту визначена в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 цього Кодексу). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з умов кредитного договору (пункт 3.3.4) погашення кредиту повинне здійснюватись частинами з 1 до 10 числа кожного місяця. Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо. За відсутності платежу з 11 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов'язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов'язань. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст.6 ЦК України). За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, у зв'язку з чим розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Як вбачається з матеріалів справи, п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності визначенийсторонами в три роки, в тому числі на вимоги з повернення: процентів за користування кредитом та суми заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд на вказані положення закону уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не дослідив умови укладеного між сторонами кредитного договору, у зв'язку з чим висновок про те, що стягнення неустойки (штрафу та пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, не можна визнати обґрунтованим. За таких обставин та з урахуванням правової позицієї, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (справа № 6-1824цс15) рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 332, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: І.М. Завгородня О.В. Кафідова О.М. Ситнік І.М. Фаловська