Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/1522/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 Просить станом на 21 серпня 2015 року стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 3 716,37 дол. США, що еквівалентно 81 871,63 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_1 27 липня 2007 року укладений кредитний договір №ZRZ0AU00124067, за умовами якого останній отримав у кредит 14 325,78 доларів США, який зобов'язався повертати та сплачувати проценти за користування грошовими коштами до 26 липня 2012 року. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав. Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2012 року станом на 19 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 5 168,68 доларів США, що еквівалентно 41 296,72 грн., але рішення суду не виконано.

Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що кредитний договір не розірваний, свої зобов'язання відповідач не виконав, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права банку на отримання коштів, передбачених умовами договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк, як кредитор за договором, за наявності судового рішення про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів та комісії за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. За умови, що наявне судове рішення не виконано божником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається невиконаним.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 27 липня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір №ZRZ0AU00124067, за умовами якого шляхом перерахування на рахунок грошових коштів відповідач отримав кредит у розмірі 14 325,78 дол. США на купівлю автомобіля, який зобов'язався повертати до 26 липня 2012 року та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 12% річних і щомісячну комісію у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (а.с.10-11).

У період сплати з «20» по «25» число кожного місяця ОСОБА_1 зобов'язався надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 262,73 дол. США. на повернення тіла кредиту, сплату процентів та комісії (п.7.1 кредитного договору).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ч.1 ст.526 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначних змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Банк свої зобов'язання виконав, тобто кредит надав у розмірі та на умовах, передбачених договором.

Порушив зобов'язання ОСОБА_1, оскільки до 26 липня 2012 року тіло кредиту не повернув та проценти і комісію не сплатив.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Так, п.4.1 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань, передбачених п.п..2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 серпня 2015 року нарахована заборгованість за договором у сумі 8 885,05 дол. США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 379,79 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 774,71 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 511,50 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 3 219,05 дол. США. (а.с.6).

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2012 року зобов'язано ОСОБА_1 повернути банку 5 168,68 дол. США, а у випадку примусового виконання рішення суду стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 41 296,72 грн. за спірним кредитним договором та 531,94 грн. витрат, понесених на сплату судового збору (колегією суддів апеляційного суду досліджені матеріали цивільної справи №2-713/2011 у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості).

Як убачається із листа відділу ДВС Чуднівського районного управління юстиції від 06 квітня 2016 року №1082 державним виконавцем 04 березня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46766245 з примусового виконання виконавчого листа №2-713/2011, виданого 23 січня 2012 року Чуднівським районним судом Житомирської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у сумі 41 828,66 грн. (лист приєднано до матеріалів справи). У зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем 10 вересня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Судовим рішенням від 12 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за спірним кредитним договором у сумі 5 168,68 дол. США, яка складається із: строкового та дострокового тіла кредиту у сумі 3 379,79 дол. США; прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих станом на 19 серпня 2011 року, - 889,24 дол. США; простроченої комісії за користування кредитом, нарахованої станом на 19 серпня 2011 року, - 325,50 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором станом на 19 серпня 2011 року у сумі 574,15 дол. США.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано божником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі за №6-1206цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки рішення суду від 12 січня 2012 року не виконано, то кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_1 тривають. За таких обставин, ОСОБА_1 не звільняється від сплати процентів за користування кредитом і щомісячної комісії та відповідальності за несвоєчасне виконання умов договору, що не позбавляє права банку на отримання процентів, комісії та пені, передбаченої умовами договору.

Обрання способу захисту порушеного права належить позивачу. Відповідно до змісту позовної заяви банк просить стягнути кошти, передбачені умовами договору.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що за наявності невиконаного судового рішення банк, у разі невиконання грошового зобов'язання, має право лише на стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, а тому, відповідно до ст.309 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє частково.

Так, підлягають до часткового стягнення проценти за користування кредитом у сумі 885,47 дол. США (1774,71 дол. США - 889,24 дол. США =885,47 дол. США) та щомісячна комісія у сумі 186 дол. США (511,50 дол. США - 325,50 дол. США =186 дол. США).

У стягненні тіла кредиту відмовляється повністю, оскільки воно стягнуто рішенням суду від 12 січня 2012 року достроково до кінця у сумі 3 379,79 дол. США.

Що ж стосується пені, то відповідно до умов договору, якщо кредит видавався в іноземній валюті, її належить стягувати в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення (п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Так, сума пені становить 67 585, 52 грн. (3 219,05 дол. США - 574,15 дол. США = 2 644,90 дол. США; 2 644,90 дол. США х 25,55314700 грн. (курс, встановлений НБУ на день ухвалення даного рішення) = 67 585,52 грн.).Враховуючи, що розмір пені значно перевищив розмір процентів та комісії, а також приймаючи до уваги скрутний матеріальний стан відповідача, колегія суддів вважає справедливим зменшити розмір пені з 67 585,52 грн. до 25 553,10 грн. відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача за кредитним договором заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 885,47 дол. США, заборгованість за комісією у сумі 186 дол. США та пеню у сумі 25 553,10 грн. У стягненні решти суми відмовляється (у стягненні тіла кредиту, частини процентів, комісії та пені).

Відповідно до ст.88 ЦПК України змінюється розподіл судових витрат. Позивачу присуджуються понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 2 188, 66 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором від 27 липня 2007 року №ZRZOAU00124067: заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 885,47 дол. США, заборгованість за комісією у сумі 186 дол. США, пеню у сумі 25 553,10 грн. та 2 188,66 грн. судових витрат, понесених на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: