Справа № 469/1203/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.

за участю:

секретарів - Якубець С. В.

- ОСОБА_1

прокурора - Чобану Д. Г.

представників відповідачки - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Заступника прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності,

в с т а н о в и в :

Заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 22.09.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності, у якому, з врахуванням уточнень, викладених у заяві від 29.09.2015 року (а.с.31-41) та у заяві від 31.03.2016 року (а.с.158-159), зазначив, що до прокуратури Березанського району Миколаївської області надійшов лист Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 25.06.2015 року, у якому повідомлялося про можливі порушення вимог законодавства при наданні у приватну власність та використання земельних ділянок на узбережжі Чорного моря в с. Коблеве, які використовує парк-готель «Елізіум».

В ході вивчення питання дотримання вимог законодавства при наданні у приватну власність вказаних ділянок прокуратурою району встановлено, що Розпорядженням ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року вирішено продати приватному підприємцю ОСОБА_6 земельні ділянки для комерційного призначення: площею 0,075 га землі, зайняті будівлями, площею 0,2 га під розміщення атракціону та критої торгової точки за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради.

На підставі зазначеного розпорядження 06.10.2003 року між ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки №1580, предметом якого була земельна ділянка площею 0075 га, за адресою пр.Курортний 29 А, с. Коблеве.

На підставі вказаного договору ПП ОСОБА_6 22.10.2003 року видано державний акт серії МК №017086 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122.

Також на підставі вищевказаного розпорядження 06.10.2003 року між ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки №1576, предметом якого була земельна ділянка площею 0,2 га за адресою пр.Курортний 29 Б, с. Коблеве.о державний акт серії МК №017085 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0022.

У подальшому, вказані земельні ділянки 31.10.2003 року за договорами купівлі-продажу №1697 та №1698 відповідно відчужено ПП ОСОБА_6 на користь ПП ОСОБА_7

На підставі зазначених договорів ПП ОСОБА_7 29.03.2004 року видано державний акт серії МК №019592 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122 та державний акт серії МК №019593 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022.

На підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.07.2005 року №1188 та №1187 відповідно спірні земельні ділянки відчужені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5

На підставі цих договорів ОСОБА_5 16.06.2006 року видано Державний акт серії ЯГ №325294 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122 та державний акт серії ЯГ №325295 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022.

Однак, прокурор вважає, що зазначене розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню, мотивуючи це тим, що відповідно статті 88 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прилежна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Разом з тим, за інформацією відділу Держземагенства у ОСОБА_4 районі Миколаївської області від 03.07.2015 року відповідно до даних Національної кадастрової системи приблизна відстань від урізу води Чорного моря до південного краю земельної ділянки площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122 становить 60 м, до північного краю 130 м. Відстань від урізу води Чорного моря до південного краю земельної ділянки площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022 згідно даних Держземагенства у ОСОБА_4 районі становить 40 м., до північного краю 80 м.

Отже, спірні земельні ділянки знаходяться у нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

Згідно п. «б» ч.1 ст.58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Однак, виходячи зі змісту положень ст.59, п «д» ч.4 ст.84 Земельного кодексу України продаж земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність законодавством не передбачено.

Посилаючись на наведене та положення ст.21 ЦК України, ст.152 ЗК України, ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» заступник прокурора вважає, що Розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року суперечить законодавству, порушує цивільні права та інтереси держави, і просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року;

- визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯГ №325294 від 16.06.2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122;

- визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯГ №325295 від 16.06.2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

В судове засідання представник Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, повідомленої належним чином про дату, місце і час судового засідання, не зявився. У поданій до суду заяві письмовій заяві від 25.01.2016 року Коблівська сільська рада повідомила суд про підтримання нею позовних вимог та попросила суд розглянути справу без участі її представника.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області, яку було неодноразово повідомлено належним чином про дату, місце і час судового засідання, не зявився.

Відповідачка ОСОБА_5, яку було неодноразово повідомлено належним чином про дату, місце і час судового засідання, на розгляд справи не зявилася.

За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності представника Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, представника відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області та відповідачки ОСОБА_5

У поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 30.03.2016 року (а.с.136-143), поданих до суду представником відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_2, представник відповідачки позов не визнав, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, зокрема, на відсутність права на даний позов у матеріальному сенсі у Коблівської сільської ради, яка є позивачем у справі, оскільки оскаржуване розпорядження, на його думку, не могло порушувати права Коблівської сільської ради, з огляду на те, що на момент його прийняття, сільська рада не мала жодних прав на спільні земельні ділянки. Також вважає, що спірні земельні ділянки не могли перейти у власність Коблівської сільської ради відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, Рішення Миколаївської обласної ради №2 від 23.09.2011 року «Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області» та Рішення Коблівської сільської ради №6 від 16.12.2011 року, оскільки вказані земельні ділянки на момент прийняття зазначених нормативно-правових актів, не були власністю держави, а фактично перебували у приватній власності ОСОБА_5, яка є їх добросовісним набувачем. Посилаючись на дані обставини, на положення Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у його рішеннях від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» та від 24.06.2003 року «Stretch проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» щодо неприпустимості позбавлення особи майна на підставі того, що державний орган порушив закон, представник відповідачки зазначив, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях проти позову від 30.03.2016 року. Також зазначив, що позовні вимоги щодо визнання недійсними актів на право власності на земельну ділянку, виданих на імя відповідачки ОСОБА_5, на його думку, є необґрунтованими, оскільки зазначені акти були видано на підставі відповідних договорів купівлі-продажу, які на даний час є дійсними.

Крім того, вважає, що на день подання до суду зазначеного позову заступником прокурора сплинули строки позовної давності щодо заявлених вимог. В звязку з цим, при прийняті рішення по суті заявлених вимог, просив суд застосувати до правовідносин у даній справі строки позовної давності, і відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зясував наступні обставини.

Як встановлено судом, Розпорядженням ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року вирішено продати приватному підприємцю ОСОБА_6 земельні ділянки для комерційного призначення: площею 0,075 га землі, зайняті будівлями, площею 0,2 га під розміщення атракціону та критої торгової точки за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради, про що свідчить копія зазначеного розпорядження (а.с.13).

На підставі зазначеного розпорядження 06.10.2003 року між ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчені договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №1579, предметом якого була земельна ділянка площею 0,2 га за адресою пр.Курортний, 29 Б, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області (а.с.18) та договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №1580, предметом якого була земельна ділянка площею 0,075 га, за адресою пр.Курортний, 29 А, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області (а.с.19), що підтверджується копіями даних договорів.

В подальшому ПП ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2 га за адресою пр.Курортний, 29 Б, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, було відчужено ПП ОСОБА_7 на підставі укладеного з ним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1698 (а.с.20), а земельну ділянку площею 0,075 га, за адресою пр.Курортний 29 А, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, було відчужено ПП ОСОБА_7 на підставі укладеного з ним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1697 (а.с.21).

Як вбачається з копій зазначених договорів, на момент відчуження вказаних земельних ділянок, земельна ділянка площею 0,2 га за адресою пр.Курортний 29 Б, с. Коблеве, належала ПП ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №017085, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 22.10.2003 року (а.с.20), а земельна ділянка площею 0,075 га, за адресою пр.Курортний 29 А, с. Коблеве, належала ПП ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №017086, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 22.10.2003 року (а.с.21).

В подальшому ПП ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,2 га за адресою: пр.Курортний 27/1, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, було відчужено відповідачці ОСОБА_5 на підставі укладеного з нею нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.07.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1187 (а.с.22, 23), а земельну ділянку площею 0,075 га, за адресою пр.Курортний 29/1 с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, було відчужено відповідачці ОСОБА_5 на підставі укладеного з нею нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.07.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1188 (а.с.24, 25).

Як вбачається з копій зазначених договорів, на момент відчуження вказаних земельних ділянок, земельна ділянка площею 0,2 га за адресою пр.Курортний 27/1, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області (кадастровий номер :09:000:0022), належала ПП ОСОБА_7 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №019593, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 29.03.2004 року (а.с.22), а земельна ділянка площею 0,075 га, за адресою пр.Курортний 29/1, с. Коблеве (кадастровий номер :09:000:0122), належала ПП ОСОБА_7 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №019592, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 29.03.2004 року (а.с.24).

Після укладання договорів купівлі-продажі земельних ділянок від 01.07.2005 року на імя відповідачки ОСОБА_5 16.06.2006 року було видано Державний акт серії ЯГ №325295 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022 (а.с.26) та Державний акт серії ЯГ №325294 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122 (а.с.27).

Вказані державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачці було видано на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.07.2005 року, зареєстрованих в реєстрі за №1187 та №1188, про що свідчить лист Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Миколаївської області від 15.06.2016 року (а.с.189).

Згідно інформації, наданої Відділом Держземагенства у ОСОБА_4 районі Миколаївської області від 11.09.2015 року (а.с.17) відстань від урізу води Чорного моря до північного краю земельної ділянки площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022 згідно даних Держземагенства у ОСОБА_4 районі становить 80-85 м., а відстань до південного краю становить 35-40 м. Відстань від урізу води Чорного моря до північного краю земельної ділянки площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122 становить 125-130 м, а відстань до південного краю становить 5560 м.

Заступник прокурора, посилаючись на дані Відділу Держземагенства у ОСОБА_4 районі Миколаївської області, вважає що земельна ділянка площею 0,2 га кадастровий номер :09:000:0022, належна відповідачці ОСОБА_5 відповідно до Державного акту серії ЯГ №325295 від 16.06.2006 року та земельна ділянки площею 0,075 га кадастровий номер :09:000:0122, належна відповідачці ОСОБА_5 відповідно до Державного акту серії ЯГ №325294 від 16.06.2006 року, знаходяться у нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

В звязку з цим, посилаючись на положення ст.21 ЦК України, ст.152 ЗК України, заступник прокурора вважає, що Розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року суперечить законодавству, порушує цивільні права та інтереси держави, і просить суд, визнати незаконним та скасувати дане розпорядження, а також визнати недійсними та скасувати Державні акти серії ЯГ №325295 та серії ЯГ №325294 від 16.06.2006 року.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову, суд керується наступним.

Відповідно до положень ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків визначених цим Кодексом ( п.ґ ч. 4 ст.84 ЗК України).

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадянам, передбачені ч.2 ст.59 ЗК України, згідно якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Земельні ділянки прибережних захисних смуг могли передаватися громадянам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, що передбачено ч.4 ст.59 ЗК України ( у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Як зазначено в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові № 6-16 цс 14 від 21 травня 2014 року, «за системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень ст.88 ВК України, Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року (Наказ №434), розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за ст.ст.50-54 Закону України Про землеустрій), а населених пунктів - відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних обєктів, мали врахуватися ці положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, а у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, збереження водних обєктів мало бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст.21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.»

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12.11.2014 року у справі за № 6-179цс14 та 19.11.2014 року у справі № 6-175цс14, в яких Верховний Суд зазначив, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак передача у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить вимогам ст. ст. 59, 83, 84 ЗК України.

Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року про продаж приватному підприємцю ОСОБА_6 земельних ділянок для комерційного призначення в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області: площею 0,2 га та площею 0,075 га суперечить законодавству, оскільки воно прийнято без урахування порядку їх цільового призначення та використання.

В звязку з цим, суд вважає вимоги Заступника прокурора про визнання незаконним та скасування даного розпорядження такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню позов у цій частині позовних вимог, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 16 вересня 2015 року судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-68цс15, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судом.

Так, за висновком Верховного Суду України, викладеним у зазначеній Постанові, згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Крім того, підтверджуючи правильність зазначеного висновку, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-3079цс15, зазначила, що держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки згідно положень ст.71 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, яким регулювалися спірні правовідносини на момент їх виникнення, право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2003 році, а тому строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2006 році.

Положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» не поширюється на спірні правовідносини у звязку з набрання ним чинності після спливу позовної давності. Клопотання про поновлення строку не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано.

Дійшовши такого висновку, суд також звертає увагу на те, що у п.2 оскаржуваного Розпорядження (а.с.13) було ухвалено кошти, отримані від ПП ОСОБА_6 за продані йому земельні ділянки, перерахувати на рахунок Коблевської сільської ради №0054, що свідчить про те, що Коблевська сільська рада про викладені у позовній заяві обставини, якими обґрунтовується позов, могла довідатися у 2003 році, а не лише 17.10.2012 року, як зазначає у позовній заяві заступник прокурора.

Таким чином, позовні вимоги заступника прокурора про визнання незаконним та скасування Розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації №924 від 06.10.2003 року, не підлягають задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

Вирішуючи питання чи підлягає задоволенню позов у частині позовних вимог щодо визнання недійсними та скасування Державних актів серії ЯГ №325295 та серії ЯГ №325294 від 16.06.2006 року на право власності на земельні ділянки, суд керується наступним.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено судом, оспорювані державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачці було видано на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.07.2005 року, зареєстрованих в реєстрі за №1187 та №1188, про що свідчить лист Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Миколаївської області від 15.06.2016 року (а.с.189).

Вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок від 01.07.2005 року, посвідчені нотаріально, їх недійсність прямо не встановлено законом, і на день розгляду справи вони судом недійсними не визнані.

Таким чином, для визнання недійсними та скасування оспорюваних Державних актів на право власності на земельні ділянки у суду відсутні правові підстави.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову Заступника прокурора Березанського району Миколаївської області слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 3607 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 липня 2016 року.