Справа № 175/2645/16-ц
Провадження № 2/175/1067/16
Ухвала

Іменем України

13 липня 2016 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Шабанов А.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

встановив:

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Предявлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 119 ЦПК України, а саме:

-до позовної заяви не долучено доказів, які посвідчують особу позивача, а саме копії паспорта з зазначенням місця реєстрації позивача та копії ідентифікаційного номеру,

-до позовної заяви додані незавірені належним чином копії документів. Згідно з п.п. 1.1, 5.26, 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 року, при видачі копії документів, які виходять від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, робиться відмітка про засвідчення копії, яка складається зі слів: «Згідно з оригіналом, назва посади, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали, прізвище, дата засвідчення копії».

Як встановлено ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що на цей час складає 551,20 грн.

Тобто позивачам при зверненні до суду із зазначеним позовом слід було сплатити судовий збір у сумі 551,20 грн, однак у матеріалах справи відсутній будь-який доказ сплати судового, проте позивач в позовній заяві посилається про звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набув чинності 01.09.2015 року з Закону України «Про судовий збір» виключений пункт про звільнення від сплати судового збору позивачів за подання позовів щодо порушення прав споживачів, тобто позивач при поданні даної позовної заяви зобовязаний сплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Частиною 5 статті 119 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання п. 16.9, 17.1.8, п.14,9 кредитного договору недійсним, в якому посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» щодо підсудності розгляду даної справи та просила визнати недійсним кредитний договір №DNH0AN02001740 від 21.03.2008 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не зазначає, яке саме право його як споживача порушено відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», які способи захисту належить вжити суду.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У вказаному Законі чітко викладена процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 та 23 цього Закону.

Виходячи з викладеного, вважаю, що застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає законодавство з питань кредитування. Враховуючи, що між сторонами виникли договірні правовідносини у звязку з укладенням кредитного договору, вказані правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. Визнання недійсним договору може мати правові наслідки визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, позовна заява подана без додержання вимог, викладених в статтях 119, 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення вищенаведених недоліків у встановлений строк позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Шабанов