Провадження № 2/752/672/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11.04.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Овдій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити дії,
позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання неправомірними дій щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язання приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язання приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на кв.АДРЕСА_1.
20.09.2010 р. Банк звернувся з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Зазначений позов був задоволений.
13.02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу № 2 , за яким право вимоги кредитної заборгованості за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 відступлено ТОВ «Кей-Колект».
23.08.2012 р. були внесені зміни до Державного реєстру іпотек, якою вилучено запис про Іпотекодержателя - ПАТ «УкрСиббанк» та внесено запис про Іпотекодержателя - ТОВ «Кей-Колект».
В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 05.10.2015 р. їй стало відомо, що 03.09.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. за заявою ТОВ «Кей-Колект було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кей-Колект».
Оскільки, на думку позивача, при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на кв.АДРЕСА_1 і відповідної реєстрації зазначеного права відповідачами були порушені вимоги Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не дотримані строки позовної давності при зверненні стягнення на предмет іпотеки, і право на яке виникло у ПАТ «УкрСиббанк» 25.09.2010 р., не дотримані вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині здійснення реєстрації речових прав на нерухоме майно при наявності обтяжень, не дотримані приватним нотаріусом вимоги Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_1 просила задовольнити позов та визнати дії відповідачів неправомірними, зобов»язати приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язати приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на кв.АДРЕСА_1.
Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів.
Відповідачі повторно в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, в зв»язку з чим суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у їх відсутність за згодою представника позивача на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом ПАТ «УкрСиббанк» 20.09.2010 р. звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.
Зазначений позов був задоволений судом 01.07.2011 р. та стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 достроково суму боргу за кредитним договором в розмірі 1810659,63 гривні.
На підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.
Звернення стягнення на предмет іпотеки є одним із способів захисту порушеного права і наявність судового рішення про стягнення суми боргу в грошовому виразі в рахунок погашення заборгованості не позбавляє Кредитодавця права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів.
В ході судового розгляду встановлено, що 13.02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу № 2 , за яким право вимоги кредитної заборгованості за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 відступлено ТОВ «Кей-Колект».
23.08.2012 р. були внесені зміни до Державного реєстру іпотек, якою вилучено запис про Іпотекодержателя - ПАТ «УкрСиббанк» та внесено запис про Іпотекодержателя - ТОВ «Кей-Колект», що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін).
Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною зареєстровано право власності на кв.АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, за ТОВ «Кей-Колект».
Відповідно до п.4.1 Договору Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за цим договором або будь-якого зобов»язання забезпеченого іпотекою за цим Договором.
Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору).
В силу положень розділу 5 Договору іпотеки сторони визначили порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України.
При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень»
Як зазначалось судом вище, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
З боку відповідачів суду не надано доказів, що на момент реєстрації приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. права власності на кв.АДРЕСА_1, як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позсудовому порядку, таки договір був укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що є порушення розділу 5 Договору іпотеки.
Преамбулою Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з частиною тринадцятою статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації").
Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.
Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 28 Порядку реєстрації").
Згідно з пунктом 5 статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.
Тобто, наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону.
17.10.2013 р. КМ України було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868. Відповідно п.15. порядку Державної реєстрації, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:
1)обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);
2)повноважень заявника;
3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;
4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;
5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Пунктом 19 Порядку державної реєстрації, проведення державної реєстрації прав зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в зупиненні державної реєстрації прав, якщо рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, не набрало законної сили або не завірене належним чином відповідно до законодавства.
Також, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 28 травня 2015 року було задоволено заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову у цивільній справі 752/9072/15-ц та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вказана ухвала набрала законної сили та відповідно арешт був належним чином внесений 08 червня 2015 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно держаним реєстратором Кузьмик М.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 47769501 від 08.06.2015р. виданої ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме кв.АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною були порушені вимоги Закону «Про нотаріат» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно до ст.5 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.
Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.
З врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 69,6 кв.м. і доказів, що дане майно не використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця та її сім'ї, матеріали справи не містять, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідачі в силу зазначених положень Закону не могли вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно.
Також, при зверненні до суду позивач посилається на порушення відповідачами вимог чинного законодавства щодо строків позовної давності для звернення до суду з позовом за захистом порушеного права.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодержателя виникає за п. 4.1. Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання забезпеченого іпотекою за цим договором.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Згідно ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, колишу кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, і ці обставини не спростовані відповідачами, ПАТ «УкрСиббанк» звертався до позивача з вимогою від 25 серпня 2010 р., якою Банк, як Іпотекодержатель, реалізував механізм дострокового повернення грошових коштів та встановив новий строк для повернення всієї суми грошових коштів - протягом 31 днів з дня направлення вимоги. Отже, строк виконання зобов'язань за кредитним договором 25 вересня 2010 р., а тому саме з цієї дати має відраховуватися строк позовної давності на звернення за захистом порушеного права.
Тобто, на момент звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру, яка є предметом іпотеки, строк позовної давності стосовно права звернення стягнення на предмет іпотеки у Товариства минув.
В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при зверненні ТОВ «Кей-Колект» стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на кв.АДРЕСА_1 та реєстрації приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. зазначеного права, відповідачами не були дотримані положення Закону України «Про іпотеку», Закону України Про нотаріат», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не дотримані строки позовної давності, в зв»язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст..ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України,
позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити дії задовольнити.
Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, неправомірними.
Зобов»язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов»язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну поновити запис про право власності ОСОБА_1 на кв.АДРЕСА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.
Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Суддя