Справа № 265/3598/13-ц
Провадження № 4-с/265/12/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2,

боржник ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі державний виконавець).

В обгрунтування поданої скарги вказує на те, що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа №2/265/1555/13, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 30 грудня 2013 року про вселення її - ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1. Однак вона не згодна з діями державного виконавця і вважає, що постанова була винесена передчасно і незаконно та є такою, що порушує її права.

В постанові державним виконавцем вказано, що стягувача ОСОБА_1 знято з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2; боржник ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, не зареєстрована, квартира належить третій особі ОСОБА_5, яка згідно акту державного виконавця заперечує вселення до її квартири.

Крім того, вказано, що згідно ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не відновляється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню) не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку. Державний виконавець звертався до суду з поданням та заміною сторони виконавчого провадження, але в задоволенні подань йому було відмовлено. Тому проводити дії у відношенні особи, яка не є стороною виконавчого провадження та у відношенні її майна неможливо.

Вважає, що державний виконавець необгрунтовано виніс оскаржувану нею постанову через те, що факт зняття її з реєстрації в спірній квартирі належним чином державним виконавцем не перевірений, ніяк не впливає на виконання рішення суду про її вселення до цієї квартири, відсутність реєстрації боржника ОСОБА_3 та її непроживання в квартирі, а також належність квартири доньці боржника не може бути підставою для невиконання рішення суду, яке є обов»язковим для виконання на всій території України.

Також вказує на те, що державним виконавцем не вчинено жодної дії на підтвердження інформації про відсутність боржника, не складено відповідного акту виходу за адресою без повідомлення боржника та опитування сусідів, не зроблено запиту до ЖЕК, не зроблено запит до Пенсійного фонду, хоча боржниця отримує пенсію за даною адресою. Окрім пояснень чоловіка та доньки боржниці (які є зацікавленими особами) те, що вона не проживає в спірній квартирі та взагалі виїхала до Росії не має жодного доказу.

Більш того, державний виконавець не виконав вимог ч.1 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", бо не звернувся до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Останньою підставою винесення оскаржуваної постанови державний виконавець зазначає, що квартира належить третій особі ОСОБА_6, яка заперечує її вселення, проте державний виконавець посилається на ст.79 Закону України "Про виконавче провадження", яка не підлягає застосуванню, оскільки її вселенню перешкоджає не боржник, а стороння - особа ОСОБА_6

Просить суд визнати дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського району м.Маріуполя ОСОБА_2 по винесенню постанови про повернення виконавчого документу від 10 березня 2016 року неправомірними, зобов»язати державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання і виконати рішення суду.

При розгляді скарги ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в ній та просила суд задовольнити подану скаргу.

Головний державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною та необгрунтованою, тому просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у скарзі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховного Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

30 грудня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області видано виконавчий лист № 265/3598/13-ц по виконанню рішення цього ж суду про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_3 (а.с.20)

Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Орджонікідзевському ВДВС Маріупольського міського управління юстиції, проте постановою державного виконавця від 10 березня 2016 року серії ВП № 50242495 повернений стягувачеві ОСОБА_1 на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається із оскаржуваної постанови підставою для його повернення державним виконавцем вказано те, що стягувача ОСОБА_1 знято з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2; боржник ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, не зареєстрована, квартира належить третій особі ОСОБА_5, яка згідно акту державного виконавця заперечує вселення до її квартири стягувачки.

Крім того, в постанові вказано, що згідно ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не відновляється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню) не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку. Державний виконавець звертався до суду з поданням та заміною сторони виконавчого провадження, але в задоволенні подань йому було відмовлено. Тому проводити дії у відношенні особи, яка не є стороною виконавчого провадження та у відношенні її майна неможливо.

За положеннями п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що факт зняття стягувачки з реєстрації в спірній квартирі, факт непроживання в ній боржника ОСОБА_3, який не підтверджується належними вжитими заходами державного виконавця, а також належність спірної квартири третій особі ОСОБА_5, яка заперечує вселення до належної їй квартири стягувачки, не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачці в розумінні положень п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

За вимогами положення ч.6 ст.79 вищевказаного Закону, у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Однак посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові на вказані вимоги суд вважає безпідставними, так як при розгляді скарги судом встановлено, що фактично примусового вселення стягувачки ОСОБА_1 до квартири не було, тому її вселення є первинним, а ОСОБА_6 не являється боржником за виконавчим документом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документу про вселення стягувача до спірної квартири без виконання на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим, отже наявні підстави для задоволення скарги в цій частині.

Разом з цим, суд вважає, що вимоги скарги про зобов»язання державного виконавця виконати рішення суду не підлягають задоволенню, так як відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.47,79 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 по винесенню постанови від 10 березня 2016 року серії № 50242495 про повернення виконавчого листа № 2/265/1555/13, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 30 грудня 2015 року про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_4 та зобовязати державного виконавця прийняти вказаний виконавчий лист до виконання.

В іншій частині задоволення скарги, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Орджонікідзевського районного суду

міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_7