АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Болотова Є.В.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Київська міська державна адміністрація Департамент земельних ресурсів, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року про забезпечення позову,-

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, КМДА Департамент земельних ресурсів, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З метою забезпечення позову представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду відповідну заяву, в якій просив: заборонити відповідачу ОСОБА_3 та третій особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення права приватної власності відповідача на само збудовані капітальні споруди, які знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1; заборонити відповідачу ОСОБА_3 та третій особі КМДА Департамент земельних ресурсів вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення права приватної власності відповідача на земельну ділянку АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на самочинне будівництво споруд на території земельної ділянки № АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року вказану заяву задоволено.

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_3 ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального та матеріального закону, та постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що забезпечуючи позов, суд не з'ясував всіх обставини справи, не врахував докази та мотиви необхідності застосування заходів забезпечення позову, у зв'язку з чим прийняв помилкове рішення про застосування запобіжних заходів.

_____________________________________________________

Справа № 753/18459/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4623/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування (дорогою) шляхом демонтування огорожі, зведеної ним за межами приватизованої ним земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2; знести самочинне будівництво, яке збудоване позивачем на ділянці АДРЕСА_1 за межами приватизованої ним земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1; відновити земельну ділянку до стану, який існував до порушення його прав.

З матеріалів виділеного провадження вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали від 30 листопада 2016 року про виправлення описки, заборонено відповідачу ОСОБА_3 та третій особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення права приватної власності відповідача на само збудовані капітальні споруди, які знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1; заборонено відповідачу ОСОБА_3 та третій особі КМДА Департамент земельних ресурсів вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення права приватної власності відповідача на земельну ділянку АДРЕСА_1; заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на самочинне будівництво споруд на території земельної ділянки № АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву позивача та забороняючи вчиняти певні дії, суд виходив з того, що наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, спір стосується земельної ділянки АДРЕСА_1, яка належить до міських земель та її не надано у власність чи користування.

У відповіді департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 27 жовтня 2015 року № 1 на адвокатський запит представника позивача від 16 жовтня 2015 року зазначено, що за даними міського земельного кадастру частина земельної ділянки обліковується як міські землі, не надані у власність чи користування (код ділянки 90:523:025), інша частина - не обліковується та не зареєстрована в міському земельному кадастрі. Рішень щодо передачі вказаних земельних ділянок у власність (користування) Київська міська рада за поданням департаменту земельних ресурсів, не приймала.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_2 не довів, що є власником чи користувачем земельної ділянки АДРЕСА_1 і що його право на цю ділянку порушене.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність заборони відповідачу ОСОБА_3 та третім особам Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, департаменту земельних ресурсів КМДА вчиняти дії щодо земельної ділянки АДРЕСА_1 є не обґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим колегія суддів не погоджується з ними.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини, не перевірив належність відповідачу земельної ділянки, щодо якої забороняється вчинення дій, не пересвідчився у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник позовним вимогам, виходив з пояснень, наданих стороною позивача в позові та заяві про забезпечення позову, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 рокускасувати та постановити нову.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Є.В. Болотов

Л.Д.Поливач