Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення, який мотивований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати жилою площею 18,9 кв. м, загальною площею 40 кв. м. У вказаній квартирі зареєстровані вона, її онук ОСОБА_7 та відповідачі по справі. Користуючись тим, що вона є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, відповідачі постійно знущаються над нею, взимку виштовхували на балкон, у неї постійно зникають речі, ОСОБА_6 систематично вживає алкогольні напої. З приводу протиправних дій ОСОБА_6 вона зверталась до органів внутрішніх справ. З нею було проведено профілактичну роботу, проте остання не змінила своєї поведінки. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР просила виселити її дочку ОСОБА_6 та онуку ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати жилою площею 18,9 кв. м, загальною площею 40 кв. м. У вказаній квартирі крім ОСОБА_4. на час розгляду справи проживають її донька ОСОБА_6, онука ОСОБА_5, онук ОСОБА_7

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, систематично руйнують, чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших зацікавлених осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ тощо.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що, оскільки належні та допустимі докази того, що відповідачі систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі, до останніх застосовувались будь-які дієві заходи запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними, відсутні, а тому відсутні і підстави для виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова