УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», в подальшому найменування банку було змінено на ПАТ «Раййффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_5 мотивуючи свої вимоги тим, що 15 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у сумі 395 000 дол. США строком на 240 місяців з 14 грудня 2006 рокупо 15 грудня 2026 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання умов договору, між сторонами було укладено договір іпотеки. Позивач зі свого боку виконав свої зобов'язання, проте відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку, у зв'язку з чим станом на 24 грудня 2009 року у нього виникла заборгованість 424 918,24 дол. США, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Судом тричі зупинялося провадження по справі до вирішення іншими судами цивільних справ за позовом ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним та тричі відновлювалося провадження, оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 залишалися без розгляду кожного разу у зв'язку з неявкою позивача у судові засідання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/120428/3101/74 від 15 грудня 2006 року станом на 24 грудня 2009 року у розмірі 3 385 748 грн 54 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 3 299 669 грн 44 коп., заборгованість по процентам - 47 808 грн, заборгованість по пені - 38 271 грн 10 коп. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 проситьухвалені у справі судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, що 15 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/120428/3101/74, за умовами даного договору банк надав відповідачеві кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 395 000 дол. США на строк 240 місяців по 15 грудня 2026 року включно зі сплатою процентів в розмірі 14 % річних (а.с. № 6-8).

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 395 000 дол. США, що еквівалентно 1 994 750 грн підтверджується копією заяви про видачу готівки № 1 від 15 грудня 2006 року, а також написаною власноруч заявою відповідача 22 березня 2010 року про відкладення слухання справи та надання йому можливості погашати заборгованість у добровільному порядку (а.с. 11, 40).

Згідно розрахунку суми заборгованості ОСОБА_8 по вказаному вище кредитному договору, останній має заборгованість 424 918,24 дол. США, що за курсом долара до гривні станом на 23 грудня 2009 року складає 3 385 748 грн 54 коп. (а.с. № 13).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу, чим порушив умови договору та права позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року,постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова