справа №619/1168/16-ц
провадження №2/619/795/16
23 червня 2016 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 02 червня 2010 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що зазначений житловий будинок відповідно до відомостей, наданих Слатинським КПТІ «Інвентаризатор» на запит державного нотаріуса у жовтні 2015 року, належить померлому ОСОБА_5, на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Козачолопанської селищної ради від 14.06.1994 року. У встановлений законодавством шестимісячний строк після смерті спадкодавця, а саме 06.07.2010 року його донька ОСОБА_3С.(позивач) звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви Дергачівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №49580425 (номер у нотаріуса 468/2010). 23 листопада 2015 року державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у звязку із тим, що правовстановлюючий документ знаходиться у іншого спадкоємця та не наданий позивачкою для оформлення спадщини. Із постанови вбачається, що на даний час спадщину прийняли двоє осіб, а саме позивач ОСОБА_3 (як донька спадкодавця) та відповідач ОСОБА_4 (як онука спадкодавця). Відповідач передати правовстановлюючий документ на спірний будинок категорично відмовилась, мотивуючи тим, що не визнає позивача спадкоємцем.
У судове засідання 11 травня 2016 року відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 16 квітня 2016 року.
У судове засідання 23 червня 2016 року відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 17 травня 2016 року.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, її представник ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки відповідача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача до суду (другої підряд).
Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.
Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 157 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не зясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалює заочне рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно свідоцтва про смерть серії I-ВЛ №534306, ОСОБА_5 помер 02 червня 2010 року.
Згідно свідоцтва про народження серія ЯЦ №797626, ОСОБА_7, народилася 05.12.1950 року, її батьками є: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_8.
Згідно постанови від 23.11.2015 року №2143/02-31 державним нотаріусом ОСОБА_9 було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 на житловий будинок № 26 по вул. Калініні в с. Грани Дергачівського району Харківської області, так як ОСОБА_3 не надала правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок.
Відповідно до довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 09.10.2015 року №29, житловий будинок з надвірними побудовами розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26 належить ОСОБА_10, на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Козачолопанської селищної ради від 14.06.1994 року.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2011 року, спадкова справа №468/2010, зареєстрованого в реєстрі за №1-42, спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_3 на 1/3 частку, та згідно ст.1266 ЦК України онука ОСОБА_4 на 2/3 частки. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки видане ОСОБА_4
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.
Пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Так як ОСОБА_4 помер 02 червня 2010 року, то підлягають застосуванню правила ЦК України.
Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_5
Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається з копії спадкової справи №468/2010, наданої Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 27 жовтня 2010 року ОСОБА_3 подала до Дергачівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11, який помер 02 червня2010 року. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, видане ОСОБА_4, оскільки син померлого - ОСОБА_12 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_4, донька померлого ОСОБА_13, яка є матірю ОСОБА_4, померла 13.07.2008 року.
Таким чином, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті батька, але не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріус відмовила в оформленні права на спадщину.
Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», розяснив судам, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Так як, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 є його діти, а саме ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_3, то частка у спадщині кожного із спадкоємців складає 1/3.
Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, суд визнає право власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, який помер 02 червня 2010 року.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, який помер 02 червня 2010 року.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок