Справа № 305/1053/16-ц
Провадження по справі 2/305/798/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2016 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, а також звільнення з-під арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. Заяву мотивує тим, що 1 лютого 2012 року між сторонами був укладений попередній договір, згідно якого, ОСОБА_2, у порядку і на умовах визначених у договорі, зобовязався продати та до 1 лютого 2013 року укласти договір купівлі-продажу у нотаріальній формі, щодо належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі заготівельного пункту, що розташована за адресою: смт. Великий Бичків, вул. Будівельна, №19 «а», Рахівського району, Закарпатської області. Згідно п.2.3 даного попереднього договору, сторонами була визначена загальна вартість відчужуваного ОСОБА_2 вищезазначеного обєкта нерухомого майна, в розмірі 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень. Згідно цього ж пункту, ОСОБА_1, в момент підписання вищевказаного попереднього договору, було виплачено ОСОБА_2 зобовязальний (авансовий) платіж у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, підтвердженням чого слугує власноручно написана 1 лютого 2012 року ОСОБА_2 розписка про отримання коштів в розмірі 80 000 (вісімдесяти тисяч) гривень. У відповідності до п.1 Попереднього договору, укладеного 01.02.2012 р., між сторонами, вони зобовязалися до 01.02.2013 р. укласти нотаріально договір купівлі-продажу на вищезазначене майно. Невдовзі ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 укласти Договір купівлі-продажу в простій письмовій формі щодо вищевказаного нерухомого майна.Таким чином, 3 лютого 2013 року, сторони уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі заготівельного пункту. Цього ж дня ОСОБА_1 виплатив остаточну суму за куплене майно в розмірі 70 000 (сімдесяти тисяч) гривень, на підтвердження чого йому було видана розписка власноручно написана ОСОБА_2 та передані всі правовстановлюючі документи на куплену будівлю заготівельного пункту, як підтвердження набуття права власності на майно. Однак після виконання позивачем умов договору, ОСОБА_2 почав ігнорувати численні звернення ОСОБА_1 зявитися до нотаріальної контори. 15 листопада 2015 року позивачу стало відомо, що на все майно відповідача було накладено арешт і він не мав можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу. Враховуючи, що всі умови, необхідні для виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна, були сторонами виконані, але з вини відповідача позивач не може врегулювати спір добровільно, тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 лютого 2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зобовязати звільнити з-під арешту нерухоме майно: нежитлову будівлю заготівельного пункту №19 «А», що розташована по вулиці Будівельній в селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, а також визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, у клопотанні, наданому суду, не заперечив щодо задоволення позовних вимог та розгляду справи за його відсутності.

Представник Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області в судове засідання не зявився, начальник служби ОСОБА_3 надіслав до суду повідомлення, в якому зазначив, що у виконавчій службі відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса Київського міського нотаріального округу з приводу стягнення з Кошар кар М.В. заборгованості за кредитним договором. Дану справу просять розглянути без представника відділу ДВС, вирішення спору залишають на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими суду доказами суд приходить до наступного.

Дані правовідносини регулюються цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Нормами статті 218 Цивільного кодексу України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вони вчинили і якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 1 лютого 2012 року між сторонами був укладений попередній договір, згідно якого, ОСОБА_2, у порядку і на умовах визначених у договорі, зобовязався продати та до 1 лютого 2013 року укласти договір купівлі-продажу у нотаріальній формі, щодо належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі заготівельного пункту, що розташована за адресою: смт. Великий Бичків, вул. Будівельна, №19 «а», Рахівського району, Закарпатської області. Згідно п.2.3 даного попереднього договору, сторонами була визначена загальна вартість відчужуваного ОСОБА_2 вищезазначеного обєкта нерухомого майна, в розмірі 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень. Згідно цього ж пункту, ОСОБА_1, в момент підписання вищевказаного попереднього договору, було виплачено ОСОБА_2 зобовязальний (авансовий) платіж у сумі 80 000 ( вісімдесят тисяч) гривень. У відповідності до п.1 Попереднього договору, укладеного 01.02.2012 р., між сторонами, вони зобовязалися до 01.02.2013 р. укласти нотаріально договір купівлі-продажу на вищезазначене майно.

Власноручно написана 1 лютого 2012 року ОСОБА_2 розписка про отримання коштів в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень є підтвердженням наміру ОСОБА_2 продати будівлю заготівельного пункту.

3 лютого 2013 року сторони уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі заготівельного пункту. Цього ж дня ОСОБА_1 виплатив остаточну суму за куплене майно в розмірі 70 000 (сімдесяти тисяч) гривень., підтвердженням чого є розписка власноручно написана ОСОБА_2. Також, останній передав всі правовстановлюючі документи на куплену будівлю заготівельного пункту позивачу, як підтвердження набуття права власності на майно. Однак, як було встановлено в ході розгляду справи після виконання позивачем умов договору, ОСОБА_2 почав ігнорувати численні звернення ОСОБА_1 зявитися до нотаріальної контори.

У відповідності до ст. 181 ЦК України, придбана позивачем нежитлова будівля заготівельного пункту, являється нерухомим майном, та згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений.

Згідно ч.2. ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

За правилами ч.2.ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

З огляду на вищезазначене є підставною та такою, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 лютого 2013 року, що був укладений між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем), а також позовна вимога про визнання права власності за позивачем на нежитлову будівлю заготівельного пункту №19 «А», що розташована по вулиці Будівельній в селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області

Розглядаючи позовну вимогу позивача про звільнення зпід арешту нерухомого майна: нежитлової будівлі заготівельного пункту №19 «А», що розташована по вулиці Будівельній в селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до частини 2 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 6 від 27 серпня 1976 року Про судову практику в справах про виключення майна з опису (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України), при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

Таким чином, нерухоме майно: нежитлову будівлю заготівельного пункту №19 «А», що розташована по вулиці Будівельній в селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області необхідно звільнити з-під арешту.

Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задоволити.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 131, 209, 212 215, 223, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю заготівельного пункту, що розташована по вулиці Будівельній, 19 «А», у селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області.

Зняти арешт з нерухомого майна: нежитлової будівлі заготівельного пункту №19 «А», що розташована по вулиці Будівельній в селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.