УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,2 кв. м., житловою площею 17,9 кв. м., у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В апеляційному порядку заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року було оскаржено особою, яка не брала участі у розгляді справи та яка вважає, що оспорюваним рішенням суду першої інстанції порушено її права та інтереси - ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху.

Зазначеною ухвалою встановлено, що викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення обставини, не є поважними, будь-яких інших доказів про поважність причин пропуску процесуального строку заявником суду не було надано.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у вказаній справі, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану в касаційному порядку ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що вказані заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними, виявлені в апеляційній скарзі і зазначені в ухвалі апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 року недоліки не усунуті, що надало підстави апеляційному суду застосувати норми п. 2 ч. 3 ст. 297 ЦПК України та відмовити у відкритті апеляційного провадження за пропуском строку апеляційного оскарження.

Крім того, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, як особа, яка не брала участі в розгляді справи, не зазначив, які його права та обов'язки були вирішені судом в оскаржуваному судовому рішенні від 29 вересня 2015 року, та не надав на підтвердження факту порушеного права жодних доказів.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, ст. 13 ЦПК України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 посилався на безпідставність визнання судом першої інстанції права власності на спадкове спірне нерухоме майно за позивачем ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України (четверта черга), як особи, яка проживала зі спадкодавцем ОСОБА_8 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, оскільки дія норм ст. 1264 ЦК України не розповсюджується в даному випадку на ОСОБА_6 з тих підстав, що він не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_10, а тому не може вважатися спадкоємцем померлої.

І навпаки, ОСОБА_7 вважає, що судовим рішенням суду першої інстанції порушено його права та інтереси щодо спірного спадкового майна, оскільки саме він, а не ОСОБА_6 проживав зі спадкодавцем ОСОБА_8 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України) і може вважатися спадкоємцем 4 черги за законом. На підтвердження таких обставин ОСОБА_7 послався на те, що у нього є оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно та зберігаються свідоцтво про смерть спадкодавці, тощо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України вказані обставини не перевірив, передчасно дійшов висновку про те, що судовим рішенням районного суду права та обов'язки ОСОБА_7 не зачіпаються.

Стосовно висновків апеляційного суду щодо відсутності поважних підстав для пропуску ОСОБА_7 строку звернення до суду з апеляційною скаргою, слід зазначити наступне.

Як вбачається з наведеного вище ОСОБА_7 не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, а тому не повідомлявся судом першої інстанції про заочне рішення в порядку ст. 227 ЦПК України. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_7 копії відповідного заочного рішення суду першої інстанції до моменту звернення до суду з апеляційною скаргою, а тому посилання останнього про те, що він дізнався про наявність заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в листопаді 2015 року під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відкритому за заявою голови ЖБК «Оболонь-11» за фактом вчинення невідомими особами шахрайських дій з заволодіння квартири, що належала померлій ОСОБА_8, (доказ - копією витягу з кримінального провадження (а. с. 32), є в достатній мірі обґрунтованими.

Апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:М.В. Дем'яносов С.О. Карпенко О.В. Кафідова Г.І. Мостова