Справа № 203/6904/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю : представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», третя особа ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

14.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом(а.с. 1-2)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014 року позов ОСОБА_4 було задоволено(а.с.107)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2014 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014 року було змінено, а саме зменшено розмір стягнутої з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_4 суми на відшкодування матеріальної шкоди із 66 894 грн. 66 коп. до 13 568 грн. 33 коп. (а.с. 153-155)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.02.2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України(а.с. 181)

Постановою Верховного Суду України ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.02.2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2014 року та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014 року були скасовані , а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с. 209-213)

06.01.2016 року справу передано судді Маймур Ф.Ф.(а.с. 215)

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник у позовній заяві посилались на те, що 08.11.2012 року близько 14:30 годин на перехресті вул. Чернишевського і вул. Виконкомівській у м. Дніпропетровську сталося ДТП за участю трамвая Т-3, номер 1321, під керуванням ОСОБА_5, яка є працівником МКП «Дніпропетровський електротранспорт» і автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончук Н.М. визнано винною в скоєнні ДТП. Внаслідок ДТП, позивачу спричинені матеріальні збитки, які складаються з вартості матеріальних збитків у звязку з пошкодженням автомобіля 66 894,66 грн., що підтверджуються висновком експертного дослідження про оцінку вартості шкоди від 07.12.2012 року, а тому просили суд стягнути з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_4 суму зазначеної шкоди та судові витрати(а.с.1-2)

Представник відповідача - МКП «Дніпропетровський електротранспорт » у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не довів та не надав суду допустимих та належних доказів стосовно заявлених позовних вимог, а саме суми шкоди.

Представник третьої особи також заперечував проти позову, вважаючи що сума у розмірі 66 894, 66 грн. є не доведеною та достовірно не встановлено фактичний та обєктивний розмір заподіяних автомобілю ОСОБА_4 збитків.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2012 року у місті Дніпропетровську на перехресті вул. Чернишевського та вул. Виконкомівської об 14 год. 30 хв. сталася ДТП, за участю трамвая Т-3, номер 1321, під керуванням працівника відповідача ОСОБА_5, який належить відповідачеву та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що підтверджується копією довідки та постанови(а.с.4-5)

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2013 року ОСОБА_5 визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 08.11.2012 року, а провадження по адміністративній справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП закрито у звязку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності(а.с.5)

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 08.11.2012 року, а провадження по адміністративній справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП було закрито у звязку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року було скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2013 року відносно ОСОБА_4 та провадження по адміністративній справі було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.(а.с.54, 60)

Також встановлено, що згідно висновку експертного дослідження про оцінку вартості шкоди № 0612/12/12 від 07.12.2012 року сума матеріальних збитків у звязку з пошкодженням автомобіля НОМЕР_1 становить 66 894,66 грн., яка складається з вартості відновленого ремонту у розмірі 47 009, 52 грн. та з втрати товарної вартості у сумі 19 885,14 грн., що підтверджується копією вказаного висновку (а.с.6-31)

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4В, було витрачено грошові кошти у сумі 32 046,76 грн. та 11 306,94 грн. на ремонт автомобіля НОМЕР_3, що підтверджується видатковою накладною № РН-000098 від 12.11.2012 року та актом АМ-5918 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.11.2012 року(а.с.64-65)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України (2003 року).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодування в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 2. ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи позовні вимоги позивача суд приймає як належний та допустимий доказ надані позивачем: висновок експертного дослідження про оцінку вартості шкоди від 07.12.2012 року, видаткову накладну № РН-000098 від 12.11.2012 року та АКТ АМ-5918 здачі-прийняття робіт(надання послуг) від 27.11.2012 року, оскільки суду не було надано доказів, що свідчили б про їх необєктивність. Сторонам, у тому числі представнику відповідача судом було запропоновано скористатися своїм правом на звернення з клопотанням про призначення товарознавчої експертизи, але останній відмовився, при цьому не надав альтернативних доказів на спростування розміру шкоди завданої позивачу.

Суд не приймає до уваги посилання третьої особи на той факт, що зазначений висновок є необєктивним, оскільки був складений після того, як автомобіль було відремонтовано, оскільки згідно матеріалів справи висновок був складений експертом на підставі протоколу огляду транспортного засобу складеного особисто ним за участю позивача та представника відповідача 16.11.2012 року, тобто на момент коли автомобіль було не відремонтовано. В даному протоколі було зафіксовано всі пошкодження автомобіля позивача.

Необхідно зазначити, що суд критично відноситься до посилань представника відповідача на висновки суду апеляційної інстанції викладені в рішенні від 08.12.2014 року винесеному по даній справі, враховуючи те, що зазначене рішення скасовано.

При цьому, суд визначаючи розмір шкоди, виходить з того, що фактично позивачем було витрачено на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу 45 615,09 грн., а не 47 009,52 грн., як зазначено у висновку експерта, а тому саме фактичні витрати на ремонт підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, суд, враховує правову позицію, висловлену Верховним судом України 16.12.2015 року у справі за № 6-760цс15, в якій зазначається, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, пунктів 2.4 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 - величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), а тому суд вважає за необхідне стягнути з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_4 суму втрати товарної вартості автомобіля вирахувано експертом, яка складає 19 885,14 грн.

Отже, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 08.11.2012 року - 65500,83 грн. (45 615,09 грн. (32 046,76 грн. вартість деталей + 13 568,33 грн. вартість ремонтних робіт) + 19 885,14 грн. втрата товарної вартості)

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 655 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22, 1166, 1172, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, п. 3, 4 ст. 61, ст.ст. 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2012 року 65 500,83 грн., та у рахунок повернення судових витрат 655 грн., а разом 66155,83 грн.

ОСОБА_4 у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур