У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Дівіс» про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що він на підставі договору дарування від 23 грудня 2004 року є власником квартири

АДРЕСА_1.

23 вересня 2010 року між ним та Приватним підприємством «Дівіс» (далі - ПП «Дівіс») укладено договір підряду № 18/01/10, відповідно до умов якого останній, як генпідрядник, зобов'язався виконати за його дорученням, як замовника будівельні роботи (роботи з реконструкції) вказаної квартири, а саме - надбудувати мансарду, а він зобов'язався сплатити грошові кошти за надані послуги.

Внаслідок здійснення відповідачем робіт за договором підряду загальна площа вказаної квартири збільшилася до 220,1 кв. м. Акт прийому-передачі об'єкта відповідач відмовився підписувати без доплати, посилаючись на збільшення вартості робіт та матеріалів.

Вважаючи себе власником новоствореного майна - мансарди квартири АДРЕСА_1 загальною площею 220,1 кв. м. за вказаною адресою, яка відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 жовтня 2011 року № 6078/11-42 відповідає вимогам нормативних документів чинних в галузі будівництва та придатна до експлуатації, просив суд визнати право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада

2011 року позовну заяву задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 220,1 м2.

За правилами, визначеними ст. 88 ЦПК України, стягнуто із Приватного підприємтсва «Дівіс» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 700 грн та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПП «Дівіс» про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України горище у багатоквартирному жилому будинку, як допоміжне приміщення, належить власникам квартир на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Як роз'яснено у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, такі правовідносини регулюються, зокрема ст. 383 ЦК України та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право

(п. 9).

У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна. суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2

ст. 376 ЦК України).

Встановивши, що позивач в порушення прав співвласників будинку, без їхньої згоди на розпорядження спільним майном, збільшив площу належної йому на праві власності квартири за рахунок допоміжного приміщення, що є у спільній сумісній власності усіх співвласників будинку та врахувавши, що мансарда добудована ним без проектної та дозвільної документації, що відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України не дає підстав для виникнення права власності, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, пред'явивши позов про визнання права власності на новостворене майно до ПП «Дівіс», позивач послався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду, однак у справі про визнання права власності на новостворене майно зазначені обставини правового значення не мають, у зв'язку з чим апеляційний суд правильно вважав, що ПП «Дівіс» не є належним відповідачем у справі, а також вірно зазначив, що рішенням суду першої інстанції порушено права та обов'язки Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», як балансоутримувача неподільного майна - багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М.Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік