Провадження №2-зз/760/27/16;
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши заяву ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить припинити дію постанови про накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження.

Так, заявником було долучено до матеріалів заяви копію постанови про закінчення виконавчого провадження №40981392 від 25.08.2015, та копію ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 14.03.2016 у справі №2-4202-1/05 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

З вищезазначених додатків вбачається, що арешт було накладено на майно ОСОБА_2 у зв'язку з розглядом Солом'янським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа ЖБК «Колос-2» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Окрім того, з наданої на запит суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №63163618 встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1., є ОСОБА_2.

Отже, вбачається, що ОСОБА_1 вищезазначена квартира не належить, також він не є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні.

А тому, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права, свободи та інтереси фізичних осіб захищаються у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, зазначенні доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Із аналізу ст. 119 ЦПК України вбачається, що зміст позовної заяви фактично повинен складатися із а) вступної, б) мотивувальної та в) прохальної частини, а також з додатку до позовної заяви та повинен бути підписаний особою, яка її подає.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Як вбачається з тексту поданої заяви, заявник у своїй заяві не зазначив право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем, не зазначив предмет позову, тобто з якими саме вимогами він звертається до відповідача, які його права порушуються, оспорюються або не визнаються відповідачем, якими доказами підтверджуються ці обставини та в який спосіб, визначений ст. 16 ЦК України, він просить поновити його права.

За таких обставин заявникові необхідно зазначити які його права порушені, оспорюються або не визнаються відповідачем, навести обґрунтування своїх позовних вимог, зазначити докази на підтвердження кожної обставини на яку він посилається, як на підставу своїх вимог, визначитися з предметом спору та викласти прохальну частину позову чітко і зрозуміло для всіх учасників.

Окрім того, статтею 119 ЦПК України встановлено й інші вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я позивача та відповідача, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Однак, заява що надійшла до суду не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, в заяві не в повній мірі викладено обстави справи та відповідно неможливо встановити зміст позовних вимог.

Так, звертаючись до суду заявник у вступній частині заяви зазначає що це «Заява». При цьому, єдине, що складається його заява, це - прохання припинити дію постанови про накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження, при цьому не зазначаючи, які його інтереси порушуються накладеним арештом на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В той же час, згідно з ч. 4 ст. 154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Таким чином, положеннями статей 151 та 154 ЦПК України чітко виокремлюється суб'єктний склад осіб позовного провадження, як-то сторін або третіх осіб, які приймають участь у розгляді цивільної справи відносно конкретного предмета спору, та наділені процесуальними можливостями подавати суду заяви щодо вжиття заходів по забезпеченню позовних вимог або щодо скасування таких заходів.

Отже, позовна заява про звільнення майна з-під арешту та заява про скасування заходів забезпечення є різними за своєю правовою природою процесуальними документами, порядок розгляду яких також різний.

Таким чином, заявнику слід визначитися, в якому порядку він буде здійснювати реалізацію своїх прав, а сааме: шляхом звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту, або ж шляхом звернення з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 4 п. 24 Постанови №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснив судам, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

У заяві заявником не вказується дію якої постанови про накладення арешту слід припинити.

У зв'язку з чим слід також звернути увагу на наступне. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №40981392 від 25.08.2015 припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Виходячи з наведеного вище, заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, з наданням заявнику строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Роз'яснити, що в разі не усунення недоліків у встановлений строк заява буде повернута, що не позбавляє заявника повторного звернення до суду після усунення обставин, що були підставою для повернення заяви.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 121, 154 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: