Справа № 459/2407/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції у розмірі 8765,00 грн., суму процентів за договором позики у розмірі 22500,00 грн. На обґрунтування позову послався на те, що 16.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від нього 5000,00 грн. позики зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 25,00% від суми позики щомісяця, строком до 16.12.2013 року. Відповідач умов договору не виконав, оскільки коштів не повернув.

Відповідач 18.03.2016 року подав заперечення на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення мотивоване тим, що ним позивачу неодноразово передавались кошти для погашення заборгованості в сумі 70 000,00 грн. Позивач під час його допиту повідомив, що будь-яких записів щодо надання грошових коштів відповідачу не вів, так як останній періодично повертав їх та на даний час в повному обсязі розплатився.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позові та пояснив, що відповідач позичив у нього гроші та не віддає. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що 13 жовтня 2013 року їхав на сесію в м. Дніпропетровськ та позичив у позивача кошти. Останній повідомив, що менше 5000 грн. позичити не може, давши йому при тому лише 2000 грн. Стверджує, що розписку писав про отримання 5000 грн., при цьому був у тверезому стані, розумів значення своїх дій, примус при укладенні на нього не чинився. Розписку писав власноручно. Позивач зазначену суму коштів передав йому на карточку. 3000 грн. він відразу віддав позивачу, а 2000 грн. залишив собі. Після сесії знову приїхав до позивача і останній дав йому ще 2000 грн. До нового року взяв у позивача ще 1000 грн. Вказує, що тричі в місяць віддавав позивачу різні суми коштів і давно переплатив всі кошти. Вказує, що найменше віддав позивачу близько 50 000,00 грн. боргу, віддававши в ломбард різні речі. Віддавав кошти на руки позивачу. Просить відмовити останньому у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, оскільки кошти відповідачем поверталися.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що внаслідок шахрайських методів, якими діяв позивач, відповідач віддав йому більше 50000,00 грн. Вказує, що зверталися до правоохоронних органів в звязку з шахрайством, яке вчинив позивач відносно його сина відповідача по справі. Справа була закрита. Стверджує, що з квартири пропадали кошти, золото.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що факту передачі в борг позивачем відповідачу коштів не бачив, однак літом 2014 року, коли вони усі гуляли в м. Соснівка, відповідач декілька разів відлучався, пояснивши це тим, що йому необхідно зустрітися з позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 16.10.2013 року між останніми був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 5000,00 грн. позики зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 25,00% від суми позики щомісяця, строком до 16.12.2013 року (а.с. 5).

Факт отримання відповідачем зазначених коштів підтверджується квитанцією «Приватбанк» від 16.10.2013 року та розпискою останнього від 16.10.2013 року (а.с. 7,8).

Станом на момент подачі позивачем цього позову в суд, відповідач умов договору не виконав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1-5 договору позики від 16.10.2013 року позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 5000,00 грн., що еквівалентно 610 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 долар США = 8,19 грн.) під 25,00% місячних. Факт одержання грошей підтверджується переказом коштів на рахунок позичальника в «Приватбанку», номер котрого 5168 7572 2736 1831, який закріплений за його паспортними даними і розпискою позичальника. Зазначену вище суму грошей разом із процентами позичальник зобовязується переказати позикодавцеві на його банківський рахунок в «Приватбанку», номер котрого 5168 7572 2736 1963 в строк до 16.12.2013 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен видати позичальнику розписку про те, що позика з відсотками погашена повністю і жодних претензій позикодавець до позичальника немає. В разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Позика вважається повернутою в момент переказу позикодавцеві грошей, що позичалися, на його банківський рахунок в «Приватбанку», номер котрого 5168 7572 2736 1963.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(перше речення ч. 1 ст. 1050 ЦК).

Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 8765,00 грн. основного боргу за договором позики від 16.10.2013 року з врахуванням індексу інфляції, рахувавши такий за період з січня 2014 по червень 2015 року, однак суд, не погоджується з розрахунком позивача та наводить, на свій погляд, правильний, відповідно до якого основний борг відповідача за договором позики від 16.10.2013 року з врахуванням індексу інфляції становить за вказаний вище період 8785,02 грн.

Розрахунок: 5000 грн. х 100,2% /100% х 100,6% /100% х 102,2% /100% х 103,3% /100% х 103,8% /100% х 101,0% /100% х 100,4% /100% х 100,8% /100% х 102,9% /100% х 102,4% /100% х 101,9% /100% х 103,0% /100% х 103,1% /100% х 105,3% /100% х 110,8% /100% х 114,0% /100% х 102,2% /100% х 100,4% /100%.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача на свою користь саме 8765,00 грн. основного боргу за договором позики від 16.10.2013 року з врахуванням індексу інфляції, суд, ураховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України (стосовно меж позовних вимог) приходить до висновку про задоволення цієї позовної вимоги в такому розмірі, в якому просить позивач.

Отже, позов задовольняється.

Суд критично оцінює пояснення відповідача, згідно з якими він неодноразово повертав позивачу грошові суми коштів, оскільки таке жодними належними доказами не підтверджено. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є близькими родичами відповідача, також не підтвердили факт повернення грошей відповідачем позивачу. З пояснень цих свідків встановлено, що вони жодного разу не були присутніми при передачі грошей в рахунок погашення позики відповідачем позивачу. Також слід зазначити, що відповідач повинен був сплачувати позику на банківський рахунок позивача, що визначено договором позики, з яким відповідач був ознайомлений та підписав його.

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд, керуючись положенням першого речення частини 1 статті 88 ЦПК України, вважає, що сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись: ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8 765,00 грн. основного боргу за договором позики від 16.10.2013 року з врахуванням індексу інфляції та 22 500,00 грн. процентів за користування грошовими коштами за цим договором.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 312,65 грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області на протязі десяти днів з часу його проголошення.

Суддя: Д. І. Рудаков

Повний текст рішення виготовлено 22.04.2016 року.