АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/938/16 року Головуючий в І інстанції Головко О.В.
Категорія Доповідач Вербицька Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Вербицької Л.І.

Суддів: Капітан І.А. ,

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 12 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 директора Державного навчального закладу «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював в училище на посаді керівника фізичного виховання з 03.09.2012 року. Наказом від 22.06.2015 року був звільнений з 30.06.2015 року безпідставно.

В жовтні 2015 року заявлені вимоги доповнив і уточнив. Просив визнати контракт від 01.07.2014р. укладений з порушенням законодавства та скасувати його; поновити на попередній посаді, стягнути з директора училища середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2015 року до дня поновлення.

В грудні 2015 року позивач уточнив та доповнив заявлені позовні вимоги. Просив визнати контракт від 01.07.2014 року недійсним з тієї підстави, що директор примусив підписати контракт на початку вересня минулою датою, а саме 01.07.2014 року. Крім того, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення; зобовязати керівництво училища скасувати записи у трудовій книжці; поновити на попередній посаді на загальних підставах трудового договору; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду у звязку з незаконним звільненням в розмірі 10000,00 грн. Відповідачем у зазначеній заяві позивач визначив Державний навчальний заклад «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» /а.с. 33/.

Крім того, у січні 2016 року позивач подав до суду клопотання, в якому просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити цей строк.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 12 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, ухвалено на підставі фальшивих документів наданих відповідачем, яким судом не надана належна оцінка.

У запереченнях на апеляційну скаргу Державний навчальний заклад «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено згідно норм трудового законодавства.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді керівника фізичного виховання у Державному навчальному закладі «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» на підставі контракту від 03 вересня 2012 року, а також укладених в подальшому контрактів від 01 липня 2013 року та від 01 липня 2014 року /а.с. 51-56/.

Наказом №42 від 22 червня 2015 року позивача було звільнено з 30.06.2015 року у звязку з закінченням терміну дії контракту з виплатою компенсації за невикористану відпустку в кількості 44 календарних днів /а.с. 49/.

З умов визначених у контрактах вбачається, що контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення навчального року. Згідно п.17 контракту однією з підстав припинення контракту є закінчення строку його дії. Пунктом 21 контракту визначено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

27 квітня 2015 року позивач був повідомлений адміністрацією училища про те, що дія трудової угоди закінчується 30.06.2015 року та продовжуватися не буде. Позивач з зазначеним повідомленням ознайомлений під особистий підпис 27.04.2015 року /а.с. 46/.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п.п. 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути:

1)безстроковий, що укладається на невизначений строк;

2)на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3)таким, що укладається на виконання певної роботи.

Як зазначено у ч.2 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку дії трудового договору (п.п. 2 і 3 ст.23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Так, з позивачем з часу прийняття на роботу було укладено три контракти. Останній контракт було укладено після закінчення строку дії попереднього контракту на такий же строк до закінчення навчального року. Таким чином, продовження трудових відносин з позивачем після закінчення строку дії попереднього контракту відбулося не в силу фактичного їх тривання, а на підставі укладення нового трудового договору з 01 липня 2014 року, оскільки контракт набуває чинності з моменту його підписання (п.22 контракту).

Таким чином, відповідно до зазначених вимог трудового законодавства оспорюваний строковий трудовий договір, не зважаючи на його неодноразове переукладення, не є договором, що укладено на невизначений строк, а є строковим трудовим договором, припинення якого можливе на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Оскільки звільнення позивача за зазначеною підставою не є звільненням за ініціативою адміністрації, то відсутня заборона звільнення передбачена ч.3 ст.40 КЗпП України під час тимчасової непрацездатності, на що посилається позивач, як на підставу незаконного звільнення.

Відповідно до вимог передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих у спірних правовідносинах доказів на підтвердження тих обставин, що контракт від 01 липня 2014 року ним підписаний минулою датою за примусом керівника училища.

Оскільки в рішенні суду відсутні висновки щодо заяви позивача про пропуск строку звернення до суду з поважних причин, колегія суддів виходячи з обставин справи, наданих позивачем доказів приходить до висновку, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та інших вимог пропущено з поважних причин. Однак, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог по суті, рішення суду скасуванню чи зміні не підлягає.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не обґрунтовані належними доказами і нормами матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 12 січня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.І. Вербицька

Судді І.А. Капітан

ОСОБА_1