АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 630/720/15-ц Головуючий І інстанції Зінченко О.В.
Провадження: 22-ц/790/2929/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 120 грн. Банком зобов'язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка складає 28 483,28 грн. Від вказаної суми позивач відняв суму у розмірі 13 832,41 грн., яка була стягнута з відповідача за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 р. та нарахував штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 1027,38 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.04.2008 р. у розмірі 16 575,03 грн. грн. та судові витрати у розмірі 1 218 грн.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначено, що заборгованість, яка була стягнута рішенням суду від 15.05.2012 року була нарахована станом на 31.05.2011 року, а станом на 30.11.2015 року було нараховано в розмірі 28 483,28 грн. з яких відраховано 13 832,41 грн., - задоволені рішенням суду від 15.05.2012 року. Таким чином, заборгованість за розрахунком позивача за кредитом за період з 01.06.2011 року по 30.11.2015 року становить 16 575,03 грн., та складається з: 11 703,39 грн. - заборгованість за процентами; 3 844,26 грн. - заборгованість по комісії; 1 027,38 грн. штрафи (250 грн. фіксована частина та 777,38 грн. процента складова). Вважає, що ззазначені банком обставини є зрозумілими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування платежів на суму заборгованості після прийняття рішення про стягнення заборгованості згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15, можливе лише у разі невиконання судового рішення. Позивач належних та допустимих доказів про те, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 р. на теперішній час не виконано суду не надав, чим позбавив суд можливості встановити правомірність нарахування процентів, пені та штрафів на суму заборгованості після прийняття даного рішення.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 10 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є додатком до договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Позивач вказує, що відповідач має заборгованість за кредитним договором станом на 30.11.2015 р. у розмірі 28 483,28 грн., яка складається з:

-заборгованості за кредитом 7 118,85 грн.;

-заборгованості по комісії за користування кредитом 16 523,51 грн.;

-заборгованості за пенею та комісією 4 840,92 грн.;

Позивач зазначив, що від вказаної суми заборгованості він відняв суму у розмірі 13 832,41 грн., яка була присуджена до стягнення з відповідача відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 p., і різниця становить 13 205,73 грн. До вказаної суми позивач додав штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а саме фіксованої частини у розмірі 250 грн. та процентної складової у розмірі 777,38 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості до стягнення становить 16 575,03 грн.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 р. з ОСОБА_1 на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.04.2008 р. у розмірі 13 832,41 грн.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15, який є обов'язковим для застосування згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Проте, при наданні доказів про виконання або невиконання рішення суду неможливо встановити правомірність, розмір та обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнута рішенням суду від 15.05.2012 року була нарахована станом на 31.05.2011 року, а станом на 30.11.2015 року виникла інша сума заборгованості та ззазначені банком обставини є зрозумілими не спростовують висновку суду першої інстанції про те. Банк належних та допустимих доказів про те, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 р. на теперішній час не виконано суду не надав, чим позбавив суд можливості встановити правомірність нарахування процентів, пені та штрафів на суму заборгованості після прийняття даного рішення. До суду апеляційної інстанції таких доказів позивачем також не було надано.

Таким чином, висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді