Провадження № 2/234/347/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пікалової Н.М., при секретарі Воропаєвій Ю.Ю., Скоробагатовій М.В., Терзі Д.А., з участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „ Комерційний банк „Приват-банк про захист прав споживачів , про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду надійшов позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „ Комерційний банк „Приват-банк про захист прав споживачів , про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними.

В позовній заяві зазначено, що08.06.2007 року був укладений Кредитний договір № №КТНЗ G1 0094 0070 про надання кредиту в розмірі 9200 доларів США та кредитний договір №КТНЗ G2 0743 0058 від 08 червня 2007 року про надання кредиту в розмірі 2300 зв сплатою відсотків 12% річних за кожним кредитом, виногороди в розмірі 0,20 відсотків щомісяця, що дорівнює 2,4 відсотка річних за кожним договором. Укладена додаткова угода №1/2010 до кредитного договору №КТНЗ G1 0094 0070 від 01 липня 2010 року. Якою була збільшена ставка з 12% річних до 13,54% річних.

В поршенні ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачці до та під час укладання договорів повну та достовірну інформацію,необхідну для свідомого вибору споживача. Зміст договорів та додаткової угоди не містить детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п.3.1,3.2,3.3,3.4,3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту визнані обовязковими.Згідно ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів» додаткова угода є незаконною та несправедливою, отже- недійсною, бо згідно п.3.5 Постанови НБУ № 168 банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору.Відповідач вів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів, договори є недійсними з наступних правових підстав, згідно дост. ст..203,215 ЦК України та ч.2, ч.6 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів». Просить визнати кредитні договори та додаткову угоду недійсними.

В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача не погодилась с позовними вимогами, просила в задоволенні позову відмовити. Посилалась на матеріали кредитної справи в анкеті-заяві вказано. Що позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, з якими погодилась. Вказано, що вона була ознайомлена з формами кредитування, з описами відмінностей між ними,типом процентної ставки,, сукупною вартістю кредиту, кількістю платежів, їх обєми та частоту, можливість дострокового погашення кредиту та таке інше. Бесіда з позивачкою була проведена, є її підпис. В кредитних договорах є підпис позивачки. Крім того на сьогоднішній день позивачка регулярно сплачує кредит тіло та відсотки, заборгованості за кредитним договором немає, що свідчить про її згоду з умовами кредитування. Просить в позові відмовити.

Суд заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача вража, що позов не підлягає задоволенню.

Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. У звязку з цим застосування ЗУ „Про захист прав споживачів до спорів, що виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений Закон не застосовують, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, бо згідно до ст.627 ЦК України - сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позов в частині визнання договору недійсним в судовому засіданні не доведені. Позивач не довів в судовому засіданні, що вона дійсно вимагав у Банку надати йому якусь інформацію, чи розяснити , яка є йому незрозуміла.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню.

Судом встановлено, щощо 08.06.2007 року був укладений Кредитний договір № №КТНЗ G1 0094 0070 про надання кредиту в розмірі 9200 доларів США та кредитний договір №КТНЗ G2 0743 0058 від 08 червня 2007 року про надання кредиту в розмірі 2300 доларів США з сплатою відсотків 12% річних за кожним кредитом, виногороди в розмірі 0,20 відсотків щомісяця, що дорівнює 2,4 відсотка річних за кожним договором. Укладена додаткова угода №1/2010 до кредитного договору №КТНЗ G1 0094 0070 від 01 липня 2010 року. Якою була збільшена ставка з 12% річних до 13,54% річних. Суд в судовому засіданні дослідив матеріали кредитної справи ,в анкеті-заяві вказано, що позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, з якими погодилась. Вказано, що вона була ознайомлена з формами кредитування, з описами відмінностей між ними,типом процентної ставки,, сукупною вартістю кредиту, кількістю платежів, їх обєми та частоту, можливість дострокового погашення кредиту та таке інше.

За таких підстав, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 611, 1054 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „ Комерційний банк „Приват-банк" про захист прав споживачів , про визнання кредитних договорів №КТНЗ G1 0094 0070 та №КТНЗ G2 0743 0058 від 08 червня 2007 року та додаткової угоди №1/2010 до кредитного договору №КТНЗ G1 0094 0070 від 01 липня 2010 року недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Краматорського

міського суду ОСОБА_4