АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1150/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

за участі : секретаря Лапка Ю.В.

апелянта ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2, представника виконкому та міської ради , третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Хмельницької міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, припинення права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

У грудні 2015 року позивач звертаючись до суду з позовом, просила припинити право власності на 34/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 34/100 даного будинковолодіння. Зазначала, що 29 вересня 2008 року вона успадкувала після смерті свого батька - ОСОБА_4 22/100 частини спадкового майна та 44/100 частини житлового будинку після смерті матері - ОСОБА_5. ОСОБА_6 є співвласницею 34/100 частини спірного будинку, 11 вересня 1956 року вона виписалася з даного будинку і з того часу ніяких вимог не заявляла. Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа на 34/100 частини спірного будинку не відкривалася та ніхто не претендував. Протягом 57 років усі витрати по утриманню пов'язані зі сплатою податків, здійсненням капітальних та поточних ремонтів, здійснення будівництва несли дідусь, батьки, а після їх смерті позивач. Тому відсутні будь-які підстави для невизнання права власності на 34/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1, за позивачем.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Колієв С.А

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 2

Зазначає, що доказом добросовісного володіння будинку є те, що попередні власники (дідусь та її батьки) під'єднали до будинку усі існуючі життєзабезпечуючі мережі за користування якими самостійно сплачували кошти. Судом не було враховано, що ОСОБА_6 на протязі більше ніж 57 років жодних заяв щодо витребування не подавала та взагалі ніколи не заявляла майнових прав на спірну частку. Судом не було враховано правові позиції ВС України щодо даної категорії справ та надані докази в тому числі архівні документи з БТІ, пояснення позивача, покази свідків.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції апелянт, її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, вважають, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

Представник виконкому та міської ради заперечила щодо задоволення позовних вимог, вказала, що був наявний власник спірної частини будинку, а сам факт не проживання її там не впливає на припинення права власності.

ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, пояснила, що померла була її тіткою, але у неї відсутні правовстановлюючі документи щодо родинних відносин, тому вона не може оформити відповідні права.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання права власності на частину житлового будинку у зв'язку із набувальною давністю.

Колегія суддів рахує можливим погодитися з таким висновком суду, так як він вчинений внаслідок всебічного, повного, об'єктивного дослідження матеріалів справи, відповідає обставинам справи. Усім доводам суд дав належну правову оцінку.

Місцевим судом правильно встановлено, що співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 є позивач у розмірі 66/100 та на 34/100 була ОСОБА_6. Позивач користується спірними 34/100 частин будинку. Вказані обставини не оспорювалися сторонами та підтверджуються повідомленням Бюро технічної інвентаризації від 08.05.2015 року.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що факт не проживання ОСОБА_6 у належних їй 34/100 частин будинку не є підставою для висновку про втрату нею права власності на це майно, оскільки таке не передбачено діючим законодавством.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, інших спадкоємців немає. ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття чи про відмову у прийнятті спадщини не зверталася, що визнали сторони у судовому засіданні.

Суд першої інстанції правильно врахував вимоги п.11 ч.1 ст.346 ЦК України у відповідності з якою право власності ОСОБА_6 на частину спірного житла припинилося у зв'язку з її смертю.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років.

За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, визначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК України.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 р..

З врахуванням цього помилковим є посилання позивача, його представника на початок перебігу зазначеного строку з 60-х років.

Крім цього, в будь-якому разі перебіг даного строку не може починати свій перебіг раніше, ніж було припинено право власності ОСОБА_6 на частину будинку у зв'язку з її смертю, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки до цієї дати спадкодавець була власником 34/100 частин спірного будинку.

Колегія суддів враховує, що позивач знала про наявність власника спірної частини будинку, про відсутність у себе підстав для набуття права власності на цю частину будинку. При оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 позивач отримувала правовстановлюючі документи саме на 66/100 (22/100 + 44/100) частин спірної будівлі, а наявність власника іншої частини будинку перешкоджала їй у оформленні прав на весь будинок. На час розгляду справи судом першої інстанції ще не сплив десятирічний строк, перебіг якого почався лише після ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд дав обґрунтовану оцінку наданим позивачем доводам, дійшов правильного висновку про не доведеність позовних вимог, такий висновок відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати у відповідності з ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді:підписи

З оригіналом згідно : суддя Апеляційного суду В.П. Фанда