Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Амеліна В.І., Касьяна О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про застосування наслідків нікчемного правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернулись до суду із позовом, який неодноразово уточнювали, про визнання за ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_8, їх малолітнім сином ОСОБА_5 права користування житловим домоволодінням АДРЕСА_1, встановлення особистого сервітуту за вказаними особами на зазначене домоволодіння.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2013 року позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа: служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації, про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту залишено без розгляду.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2013 року позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2013 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2013 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_4, яка діє в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа, служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту скасовано та направлено в цій частині справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20 травня 2015 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про застосування наслідків нікчемного правочину, посилаючись на те, що 16 лютого 2011 року ОСОБА_10 через представника ОСОБА_7, за договором купівлі-продажу відчужила відповідачу ОСОБА_6 житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 в якому постійно проживав та був зареєстрований її малолітній син ОСОБА_5

Враховуючи, що під час укладання зазначених правочинів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не була надана відповідна згода органу опіки та піклування, на підставі ст.ст. 71, 224, 216 ЦК України вважала, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є нікчемними, а тому просила суд застосувати наслідки нікчемності даних правочинів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, відмовлено.

У касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_10 не є матір'ю, усиновлювачем, опікуном чи піклувальником малолітнього ОСОБА_5, а тому під час укладання оспорюваних правочинів, заборону на відчуження належного їй на праві власності майна без дозволу органу опіки та піклування цивільне законодавство не мітить.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 Кодексу), є нікчемним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 січня 2011 року між ОСОБА_10, в особі представника ОСОБА_7, та ОСОБА_6 укладені договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1.

Як вибачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження ОСОБА_5 від 27 серпня 2002 року його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Докази того, що на час укладання спірних правочинів ОСОБА_10 була опікуном та піклувальником малолітнього ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні. Крім тогов матеріалах справи не міститься жодного документу на підтвердженняправа власності малолітнього ОСОБА_5, його батьків ОСОБА_8, ОСОБА_5на будь-яку частку домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1, згода органу опіки та піклування, передбачена положеннями ст. 71 ЦК України, не вимагалась.

Посилання в касаційній скарзі на необхідність надання такої згоди відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини є безпідставними з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо відсутності прав малолітнього ОСОБА_5 та його батьків на спірне домоволодіння.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розглядаючи справу та переглядаючи її в апеляційному порядку суди попередніх інстанцій вірно встановили фактичні обставини по справі, надали їм належну правову оцінку, правомірно застосували норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.І.Амелін

О.П.Касьян