РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В., за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування Хмельницької міської ради про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про вселення посилаючись на те, що відповідачі проживають у квартирі на яку за рішенням суду звернено стягнення. Вважає, що після такого рішення суду всі мешканці на письмову вимогу іпотеко держателя зобовязані виселитися проте, відповідачі відмовляються залишити квартиру в добровільному порядку.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради у судове засідання зявився, заперечив проти позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 12 травня 2008 року укладено кредитний договір №НМІВG7. Відповідно до п.1.1. кредитного договору відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 350000 грн. строком до 08 травня 2023 року з сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно п.1.3 кредитного договору кредит надається на поліпшення якості окремої квартири, що розташована АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 08 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №№НМІВG7 та передано в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Грошові зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала тому рішенням Хмельницького міськрайонного суду, що набрало законної сили 16 вересня 2014 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_3 яка належить на праві власності ОСОБА_2

Частиною першою статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Виходячи з наведеного суд вважає, що за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом не беруться до уваги твердження представника позивача щодо уточнених позовних вимог, що стосуються виселення відповідачів з наданням відповідачам іншого житла за адресою АДРЕСА_4 так, як зазначена запропонована квартира позивачем на праві власності належить ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що ПАТ КБ «Приват Банк» представляє відповідачам інше житло.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги Постанову Верховного Суду України по справі №6-1049цс15 від 02 вересня 2015 року враховуючи , що в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 із зазначеної квартири без надання їй іншого постійного житла тому позовні вимоги є не обгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 17 березня 2016 року.

Суддя С.Л. Стефанишин