У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, треті особи: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2008 року № 405 о/с відповідача було зараховано до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ. 11 листопада 2008 року між позивачем, управлінням МВС України в Закарпатській області та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Згідно з наказом позивача від 02 червня 2012 року № 215 о/с курсанта 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 з 02 червня 2012 року було відраховано зі складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Закарпатській області. Наказом УМВС України в Закарпатській області від 02 липня 2013 року № 143 о/с слідчого СВ Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області лейтенанта міліції ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.3.6 договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані із навчанням у розмірі 39 232 грн 36 коп.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року, позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 39 232 грн 36 коп. витрат, пов'язаних з навчанням.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що згідно з наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2008 року за № 405о/с ОСОБА_2 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю 6.060100 «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ з 16 серпня 2008 року, та присвоєно йому спеціальне звання «рядовий міліції» (а. с. 6).

11 листопада 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ УМВС України в Закарпатській області та ОСОБА_2 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 8214-08сд/3к (а. с. 4, 5).

На підставі наказу ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 02 червня 2012 року за № 215о/с курсанта 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 з 02 червня 2012 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Закарпатській області (а. с. 7).

Наказом начальника УМВС України в Закарпатській області від 02 липня 2013 року № 143о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у запас із поставленням на військовий облік за п. 64 «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого (на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення три річного віку) слідчого відділення Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, з 05 липня 2013 року, вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні складає 4 роки 10 місяців 19 днів (а. с. 8).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також установлено, що умовами розділу «Обов'язки Сторін» договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 11 листопада 2008 року № 8214-08сд/3к укладеного між позивачем та ОСОБА_6, зокрема пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 передбачено, що університет забезпечує відповідача теоретичною та практичною підготовкою, створює умови для навчання, забезпечує харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

У п. 2.3.6 даного договору зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2 - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання), особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», в редакції яка діяла станом на 05 липня 2013 року, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, пропрацювавши лише з 02 червня 2012 року по 05 липня 2013 року, тобто строк, менший за встановлений трирічний термін.

Згідно п. 4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, яка діяла на момент вступу ОСОБА_6 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом 3-х років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5, відхилити, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова