Справа №173/627/15-ц
Провадження №2/173/27/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Першотравенської сільської ради, Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області про визначення меж між земельними ділянками та внесення змін до технічної документації. Потім за заявою позивача відповідачів у справі було змінено на ОСОБА_3 та заявлено вимоги про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку (а.с.139-140). В обґрунтування змінених позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: вул..Зелена, 93, с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після визнання права власності на будинок та земельну ділянку було встановлено, що межі земельної ділянки порушено відповідачем, а саме з боку вул..Зелена розмір земельної ділянки становить не 19,5 метри, а 16,1 метр, а з протилежного боку 22,9 метри замість 30 метрів. Отже, фактичні розміри земельної ділянки відрізняються від розмірів в державному акті. Тим самим відповідач частково зайняла його земельну ділянку, чим порушуються його права, як власника будинку та земельної ділянки. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд відновити межі земельної ділянки по вул.. Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області у відповідності до державного акту та землевпорядної документації; усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку шляхом зобовязання відповідача демонтувати частину огорожі з боку вул..Зелена та між її земельною ділянкою та його.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач суду пояснив, що він успадкував після смерті батька житловий будинок та земельну ділянку по вул..Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області. Було оформлено всі документи на земельну ділянку та встановлено, що фактичні межі земельної ділянки не співпадають з тими, що зазначені в технічній документації на земельну ділянку та є значно меншими у звязку з тим, що ОСОБА_3 встановила паркан фактично на його земельній ділянці, а не на межі. Усунути це порушення відповідач добровільно не бажає.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідно до правовстановлюючих документів, технічної документації, кадастрового платну земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не накладаються одна на одну, хоча фактично земельна ділянка ОСОБА_1 є меншою ніж зазначено у документах. Встановивши паркан не на межі між земельними ділянками, а фактично на земельній ділянці позивача, відповідач створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачем, а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що паркан нею встановлено у відповідності до розміру її земельної ділянки, ніяких порушень з її боку не має. Ця межа між земельним ділянками існує вже дуже багато років, побудовані будівлі, ростуть дерева. З попереднім власником ніколи не було спорів щодо межі земельної ділянки. Вважає, що позивачем невірно виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, межі, зазначені у ній не співпадають з фактичними, а тому позивачу необхідно привести у відповідність документацію. Окрім того відповідач просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити йому у задоволені позову з цих підстав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила, що вона є фактичним власником будинку та земельної ділянки по вул.. Зелена, 97 в с.Тарасівка по сусідству з ОСОБА_3 Коли ОСОБА_3 виготовляла документи на свою земельну ділянку, вона межу з сусідами не погоджувала. В неї також існував спір з ОСОБА_3 стосовно межі, коли вона почала ставити паркан, та потім вони все виправили.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул.. Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 49941668 від 15 грудня 2015 року (а.с.126). 20 травня 2016 року було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки за адресою: вул..Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер 1221-87500:06:001:0032) та площею 0,096 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1221-87500:06:001:0033), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від25 і 26 травня 2016 року (а.с.191, 192).

Відповідно до кадастрового плану земельних ділянок ширина земельної ділянки з боку вул..Зелена становить 19,50 м, а з протилежного боку 30, 00 м (а.с.193-195). Аналогічні розмірі земельна ділянка мала і у попереднього власника ОСОБА_5, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 047357 (а.с.7) та актом встановлення меж земельної ділянки від 5 квітня 2001 року (а.с.32).

Земельні ділянки ОСОБА_1 межують з земельними ділянками ОСОБА_3, ака є власником земельних ділянок за адресою: вул..Зелена, 95 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 060010022) та площею 0,2267 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 060010023), що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку (а.с.37, 50).

Згідно з актом звірки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 від 18 березня 2016 року комісією встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 за адресою: вул..Зелена, 93 с.Тарасівка від дороги має розмір 16,10 метри, а від земель лісництва 22 метри, що не відповідає розмірам в державному акті (а.с.141). Також встановлено, що ОСОБА_3 було встановлено паркан на межі з земельною ділянкою ОСОБА_1, що не заперечувала сама відповідач та підтверджується фотознімками, що надані позивачем (а.с.157-179).

Згідно з викопіюванням з кадастрового плану з Державного земельного кадастру земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перетинаються (а.с.193-195). Це ж підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Верхньодніпровському районі від 5 грудня 2016 року (а.с.248).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що фактичні розмірі земельних ділянок ОСОБА_1 не відповідають розмірам, які зазначені у технічній документації та правовстановлюючим документам саме у звязку із зайняттям ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом встановлення паркану на частині його земельної ділянки. Ці обставини також підтверджуються листом директора ТОВ «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство» від 1 листопада 2016 року, згідно з яким 23 вересня 2016 року відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості були проведені роботи із відновлення межі суміжної земельної ділянки за адресою с.Тарасівка буд.93 та під час виконання робіт було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки за адресою: с.Тарасівка, буд. 95 в натурі (на місцевості) перетинають ділянку ОСОБА_5, що не відповідає даним земельного кадастру, де земельні ділянки не перетинаються (а.с.230).

Також в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є директором ТОВ «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство», яке проводило роботи щодо відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та було встановлено, що відновити межу фактично не можливо, оскільки на земельній ділянці ОСОБА_1 фактично знаходиться паркан, встановлений власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_3 Отже, фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 порушено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 допустила порушення прав ОСОБА_1 як власника суміжної земельної ділянки, встановивши паркан на частині земельної ділянки позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом б частини 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки порушено та вони підлягають захисту шляхом зобовязання відповідача, ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, відновити межі земельної ділянки та демонтувати частину огорожі з боку вул..Зелена між земельними ділянками, які належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1

При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що її земельна ділянка відповідає розмірам, зазначеним у її документації, оскільки вони не спростовують висновків суду про порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 також безпідставними вимоги відповідача про застосування до вимог позивача позовної давності з огляду на таке.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Встановлено, що власником земельної ділянки по вул..Зелена, 93 в с.Тарасівка ОСОБА_1 став після смерті батька, ОСОБА_5 який помер 6 червня 2012 року (а.с.24). Спір щодо межі між земельними ділянками виник вже між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та саме у звязку з чим нею і було встановлено паркан між земельними ділянками. У звязку з чим суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права вже після того як став фактично власником земельної ділянки та звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності. Та обставина, що між попереднім власником та ОСОБА_3 не було спору щодо межі між земельним ділянками не виключає відсутність порушення прав ОСОБА_1, як нового власника земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного вимоги ОСОБА_1 суд вважає законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 90, 91, 152 Земельного кодексу України, ст. 256, 257, 261, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,88,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 за адресою: вул..Зелена, 93, с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у відповідності до правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 за адресою: вул..Зелена, 93, с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області шляхом демонтажу частини огорожі з боку вул..Зелена між земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко