Справа № 645/593/16-ц
Провадження № 2/645/1012/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно, що є їх спільною сумісною власністю - 1/5 частину квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, яка була ними набута на підставі договору купівлі- продажу від 9 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 в інтересах власника малолітньої ОСОБА_5 з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, визначивши за кожним право власності на 1/10 ідеальну частку квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він і ОСОБА_3 з 05.12.2007 року проживали однією сімєю в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова. За час проживання в шлюбі ними спільно набуто наступне майно: 1/5 частина квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, на підставі договору купівлі-продажу від 9 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 в інтересах власника малолітньої ОСОБА_5 з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 В добровільному порядку здійснити поділ майна, що є ОСОБА_2 з ОСОБА_3 спільною сумісною власністю, не вбачається можливим, у звязку з не досягненням ними згоди з приводу поділу майна.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним вище.

Представник відповідача у ході судового розгляду позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки спірна квартира хоч і була придбана під час шлюбу, однак, за особисті кошти відповідачки.

Допитані у судовому засіданні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 кожен окремо пояснили, що кошти на придбання квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, були особистими коштами ОСОБА_2, зазначена квартира придбана в період шлюбу з ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.12.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2238.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 жовтня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (справа №2/645/1619/15).

В період шлюбу була придбана 1/5 частина квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, на підставі договору купівлі-продажу від 9 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 в інтересах власника малолітньої ОСОБА_5 з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

За таких обставин позовні вимоги про поділ між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна, що є їх спільною сумісною власністю 1/5 частини квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на обґрунтування заперечень проти позову, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідачки.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно, що є їх спільною сумісною власністю - 1/5 частину квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, яка була ними набута на підставі договору купівлі- продажу від 9 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 в інтересах власника малолітньої ОСОБА_5 з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, визначивши за кожним право власності на 1/10 ідеальну частку квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: