Ухвала

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КасьянО.П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Легбанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за депозитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з ПАТ «Легбанк» на її користь заборгованість за депозитним договором в загальному розмірі 132 751 грн 81 коп.

На обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 15 липня 2014 року між ОСОБА_4 та банком було укладено договір банківського вкладу строком до 23 жовтня 2014 року із сплатою відсотків, згідно умов якого вкладник внесла на рахунок банку грошові кошти в сумі 11 030,03 доларів США під 7,25 % річних.

09 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги. 16 липня 2014 року ОСОБА_4 відступила право вимоги за цим договором і заміна сторони в зобов'язанні була прийнята відповідачем у справі.

У листопаді 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, на що їй було відмовлено. Позивач отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 березня 2015 року суму у розмірі 167 924 грн 11 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного судуі ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Легбанк» з ринку та на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при їх ухваленні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Легбанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за депозитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.П. Касьян