Номер провадження: 22-ц/785/3380/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Погорєлової С.О.

при секретарі: Лопотані В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства „ОСОБА_4А. про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ФГ „ОСОБА_4А. про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2011 року між ним та відповідачем ФГ «ОСОБА_4А.» було укладено договір оренди строком на десять років земельної ділянки площею 8,30га, яка належить йому на підставі державного акту права власності на землю серії №458810 від 19.09.2002 року. Дана земельна ділянка знаходиться на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Вказаний договір не пройшов державну реєстрацію, тому з 01 вересня 2014 року позивач уклав новий договір на оренду цієї ж земельної ділянки з фермерським господарством «Дінекс-агро», також строком на десять років.

Не зважаючи на те що укладено новий договір, відповідач земельну ділянку не звільнив, засіяв ріпаком у 2014 році, у зв'язку із чим просив визнати за позивачем право власності на посіви озимого ріпаку. Згодом представник позивача позовні вимоги частково змінив та просив стягнути з відповідача на користь позивача зібрані 18,02 тони озимого ріпаку врожаю 2015 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ФГ «ОСОБА_4А.» про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення з фермерського господарства «ФГ «ОСОБА_4А.» 18,01 тон озимого ріпаку врожаю 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- земельна ділянка площею 8,30 га. розташована в масиві № 64 на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та відповідно до державного акту права власності на землю серії № 458810 від 19.09.2002 року належить ОСОБА_2;

- згідно з договором оренди від 04 січня 2011 року ОСОБА_2 передав Фермерському господарству „ОСОБА_4А. в оренду строком на 10 років належну йому на пiдставi державного акту права власності на землю серії № 458810 від 19.09.2002 року земельну ділянку площею 8,30 га. з орендною платою у розмiрi 3% вартостi земельноi дiлянки;

- згідно з договором оренди від 01 вересня 2014 року ОСОБА_2 передав цю ж саму земельну ділянку в тих же межах i такоi ж площi в оренду Фермерському господарству „Дiнекс-Агро строком на 10 рокiв з орендною платою у розмiрi 3% вартостi земельних дiлянок, що станом на 2014 рiк становить 5582,73 грн., що сплачується один раз на рiк не пiзнiше 15 числа наступного за звiтним роком мiсяця.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що належним правомочним володільцем(землекористувачем) на даній земельній ділянці є саме та особа, яка уклала з власником земельної ділянки договір оренди, тобто фермерське господарство ФГ «ОСОБА_4 А.». Також, позивачем не надано доказів, які можуть підтверджувати розмір неодержаних ним доходів (упущеної вигоди).

Такi висновки суду першоi iнстанцii вiдповiдають матерiалам справи.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно із ст. 31 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як слідує з обставин, наведених у позовнiй заявi з урахуваням уточнень, позивач обгрунтував свій позов про витребування вiд відповідача урожаю тим, що відповідач:

- не маючи правових підстав на оренду земельної ділянки, яка належить позивачу, зловживаючи своїми правами, штучно створив судовий господарський спiр з ФГ„Дiнекс-Агро в межах якого забезпечив позов через заборону реєстрацiї договору оренди земельної дiлянки вiд 01 вересня 2014 року мiж ОСОБА_2та ФГ„Дiнекс-Агро чим унеможливив набуття правомiрностi вiдносин оренди мiж ними;

- у вереснi 2014 року відповідач самовiльно засiяв земельну дiлянку, яка належить позивачу, озимим рiпаком;

- протиправне використання вiдповiдачем земельноi дiлянки позивача порушило його право на отримання доходiв вiд належного йому майна i цi дiї призвели до спричинення позивачу збиткiв у виглядi не отримання доходу, який позивач мiг би отримати, як би його право не було порушено відповідачем;

- неотриманий позивачем дохiд (упущена вигода) дорівнює кiлькостi урожаю рiпаку, який отримав відповідач, що розрахований відповідно до середньоi врожайностi даної культури в господарствi.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України у постанові від 06.03.2013 року у справі № 6-5 цс 13 Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації до предявлення позову про повернення земельної ділянки чи після його предявлення.

Дана правова позиція Верховного Суду України пов`язана з тим, що низка окремих норм законодавчих актів, чинних до 1 січня 2013 року, передбачала, що моментом укладення договору оренди землі (набуття договором чинності) є його державна реєстрація, зокрема:

-?статті 640 Цивільного кодексу України, яка встановлювала, що договір, який підлягає державній реєстрації, вважається укладеним з моменту його державної реєстрації;

-?статті 18, 20 Закону України «Про оренду землі», які передбачали набуття чинності договором оренди землі після його державної реєстрації.

Водночас відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин (договір) підлягає такій реєстрації. Тобто для набуття чинності договором оренди землі необхідно було його зареєструвати у встановленому законом порядку. Лише після його державної реєстрації договір вважається укладеним та набуває чинності.

Разом із тим, для здійснення державної реєстрації договору оренди законодавство вимагало виконання значного обсягу реєстраційних процедур (виготовлення технічної документації, її затвердження, заведення та внесення даних до поземельної книги тощо), що могло зайняти досить багато часу до кількох років. При цьому строки для проведення такої реєстрації після підписання договору оренди землі законодавством не обмежені.

На практиці після підписання договорів оренди, попри відсутність державної реєстрації договорів оренди землі, орендарі приступали до використання земельної ділянки, сплачуючи орендодавцям орендну плату, та водночас здійснювали державну реєстрацію договорів.

За змінами у законодавстві, які набули чинності з 01.01.2013 року, з частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України виключені положення, які передбачають набуття чинності договором з моменту його державної реєстрації, та виключені статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі», які передбачали набуття договорами оренди чинності з моменту їхньої реєстрації. Разом із тим, статтею 125 Земельного кодексу України та статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації та виникає з моменту її реєстрації. При цьому необхідно мати на увазі, що реєстрації підлягає не договір як матеріальна форма домовленості сторін, а саме право оренди (речове право).

За таких обставин, договір оренди земельної ділянки набуває чинності (вважається укладеним) з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та його підписання сторонами, а право володіння та користування цією земельною ділянкою (право оренди) в орендаря виникає з моменту реєстрації цього права. Тобто після підписання сторонами договору оренди землі між ними виникають певні права та обовязки, повязані зі зміною та припиненням договірних відносин, у звязку з чим зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку, незалежно від проведення державної реєстрації прав за цим договором, не допускається, окрім випадків, передбачених законом чи договором. У разі вчинення таких дій інша сторона вправі звернутися до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, на період до 1 січня 2013 року законодавство передбачало, що моментом укладення договорів оренди землі є їхня державна реєстрація. Після 1 січня 2013 року державна реєстрація договорів відсутня. Тобто, у разі коли договір оренди було підписано до 2013 року та у встановленому на той час порядку його не було зареєстровано, останній, за умови його відповідності встановленим законом вимогам, набуває чинності (вважається укладеним) з моменту скасування обовязкової державної реєстрації таких договорів з 1 січня 2013 року. За таких обставин, підписаний, але не зареєстрований до 2013 року договір оренди землі набуває чинності з 1 січня 2013 року, а речові права за таким договором можуть бути зареєстровані без переукладання такого договору.

Крім того, в липні 2012 року набули чинності зміни до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких державний реєстратор має право відмовити в реєстрації права у випадках, коли заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Виходячи із вищезазначених положень, державний реєстратор може відмовити в реєстрації прав лише у випадку, коли зацікавленою особою подано ті самі документи, на підставі яких таке право вже зареєстровано, у звязку з чим, якщо державному реєстратору для реєстрації прав буде наданий інший договір, то це не може бути підставою для відмови в реєстрації, навіть якщо таке право вже зареєстровано.

Прийнявши вищезазначені зміни до Цивільного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», законодавець надав можливість субєктами господарювання захищати свої права від недобросовісних конкурентів та власників земельних ділянок у разі порушення умов договору оренди землі.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи документів, у жовтні 2014 року Фермерське господарство "ОСОБА_4А." звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства "Дінекс Агро" про:

- заборону останньому здійснювати обробіток (в тому числі, але не виключно: посів, оранку, культивацію, рекультивацію, збирання врожаю та інші дії щодо знищення наявних посів фермерського господарства "ОСОБА_4А." чи заволодіння врожаю з них) земельних ділянок, що розташовані на території Новопокрівської сільської ради Одеської області до закінчення дії договорів оренди, укладених між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок;

- заборону ФГ "Дінекс-Агро" вчиняти дії, спрямовані на укладення договорів оренди земельних ділянок, що розташовані на території Новопокрівської сільської ради Одеської області, які орендовані ФГ "ОСОБА_4А." на підставі договорів оренди, укладених між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок;

- зобовязання ФГ "Дінекс-Агро" відновити становище, що існувало до порушення прав ФГ "ОСОБА_4А." шляхом дискування цих земельних ділянок, що знаходяться на території Новопокрівської сільської ради Одеської області, на підставі приписів статей 15, 16, 386 Цивільного кодексу України, статті. 20 Господарського кодексу України та статті 27 Закону України «Про оренду землі».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на підставі договорів оренди землі, укладених у січні 2011 року між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок, позивач є орендарем земельних ділянок, що знаходяться на території Новопокрівської сільської ради Одеської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В червні липні 2014 року ФГ "ОСОБА_4А." стало відомо, що ФГ "Дінекс-Агро" намагається укласти з деякими орендодавцями договори оренди земельних ділянок, які вже передані позивачу в оренду на підставі чинних договорів оренди.

19 листопада 2014 року фермерське господарство "Дінекс-Агро" звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою до фермерського господарства "ОСОБА_4А.", в якій з урахуванням заяви від 05.12.2014 року просило зобовязати останнього відновити становище, що існувало до порушення прав ФГ "Дінекс-Агро" шляхом дискування земельних ділянок, розташованих на території Новопокрівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а саме: земельних ділянок, розташованих на полі № 1 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № № 4, 9, 10, 12, 19, 21, 26, 28, 29; земельних ділянок, розташованих на полі Сад та виноградники території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № № 3, 37, 44; земельних ділянок, розташованих на полі № 2 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №№ 89, 90, 91, 101, 102, 104, 109, 111, 124, 125, 126, 127, 129, 130, 131, 137, 149, 150, 157; земельних ділянок, розташованих на полі № 3 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № № 162, 163, 164, 167, 168, 169, 170, 172, 173, 174, 175, 177, 182, 190; земельних ділянок, розташованих на полі № 56 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №№ 194, 195, 196; земельних ділянок, розташованих на полі № 8 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №№ 340, 343, 353, 354, 355, 356, 359, 360,361, 363, 365, 367, 368. 374, 375, 377, 379, 380, 401, 404; земельних ділянок, розташованих на полі № 9 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №№ 296, 312, 314, 315, 316, 317, 320, 321, 323, 234, 325, 326, 337; земельних ділянок, розташованих на полі № 113 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №№ 225, 226, 227, 228, 229; а також заборонити ФГ "ОСОБА_4А." здійснювати будь-яку господарську діяльність на зазначених земельних ділянках, розташованих на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зокрема їх обробку, посів, оранку, культивацію, рекультивацію, збирання врожаю та інші дії щодо знищення наявних посівів фермерського господарства "Дінекс-Агро" чи заволодіння врожаю на них.

В обґрунтування предявлених вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що, на його думку, ФГ "ОСОБА_4А." в розумінні вимог статей. 125, 126 Земельного кодексу України, статей 4, 9, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не набуло право орендаря спірних земельних ділянок, на захист яких спрямований первісний позов у справі, що обумовлює правомірність зустрічних позовних вимог у даній справі. При цьому, ФГ "Дінекс-Агро" зазначало про те, що на підставі договорів оренди землі від 01.09.2014 року строком дії 10 років воно є належним землекористувачем спірних земельних ділянок, розташованих на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

27.05.2015 року ФГ "ОСОБА_4А." подало до господарського суду письмову заяву про відмову від позову в частині вимоги про зобовязання ФГ "Дінекс-Агро" відновити становище, що існувало до порушення прав ФГ "ОСОБА_4А." шляхом дискування спірних земельних ділянок, що знаходяться на землях Новопокрівської сільської ради (том 4 а.с.108).

У відзиві на позовну заяву ФГ "Дінекс-Агро" просило у задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на те, що підписані між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок договори оренди не є укладеними, оскільки не пройшли державної реєстрації (том 4 а.с.109-111).

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.05.2015 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 року та постановою вищого господарського суду України від 24.11.2015 року первісний позов задоволено частково. Заборонено Фермерському господарству "Дінекс-Агро" обробіток (в тому числі, але не виключно: посів, оранку, культивацію, рекультивацію, збирання врожаю та інші дії щодо знищення наявних посівів Фермерського господарства "ОСОБА_4А." чи заволодіння врожаю з них) земельних ділянок, що розташовані на території Новопокровської сільської ради Одеської області до закінчення дії договорів оренди, укладених між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок, а саме: на земельних ділянках, розташованих на полі № 1 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами: 2, 12, 5, 7, 8, 16, 11, 13, 14, 18, 17, 20, 23; на земельних ділянках, розташованих на полі "Сад та виноградники" території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 41, 42, 59, 61, 62, 63, 65, 67; на земельних ділянках, розташованих на полі № 2 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 87, 95, 97, 103, 109, 110, 112, 116, 117, 118, 122, 123, 128, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 142, 149, 154, 158, 68, 74, 75, 86; на земельних ділянках, розташованих на полі № 63 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 184, 185, 186, 187, 188, 189; на земельних ділянках, розташованих на полі № 64 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 165, 167, 170; на земельних ділянках, розташованих на полі № 56 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 191, 192, 193, 197, 196, 200, 201; на земельних ділянках, розташованих на полі № 7 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами: 268, 272, 273, 284, 285, 382, 383, 391, 393, 394, 395, 398, 399, 400, 401, 402, 404; на земельних ділянках, розташованих на полі № 8 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами 344, 345, 347, 351, 358, 362, 366, 376, 378; на земельних ділянках, розташованих на полі № 9 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами: 288, 289, 290, 291, 292, 298, 299, 301, 302, 304, 305, 306, 307, 308, 309, 310, 317, 319, 320, 327, 329, 330, 331, 338, 339, 340, 341, 342; на земельних ділянках, розташованих на полі № 113 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за номерами: 220, 221, 222, 223, 224, 238, 239, 240, 242, 243, 246.

В частині позовних вимог по первісному позову про зобов'язання Фермерське господарство "Дінекс-Агро" відновити становище, що існувало до порушення прав Фермерського господарства "ОСОБА_4А." шляхом дискування цих земельних ділянок, що знаходяться на території Новопокровської сільської ради Одеської області, прийнято відмову ФГ "ОСОБА_4А." від позову та провадження у справі в цій частині припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В частині позовних вимог по первісному позову про заборону Фермерському господарству "Дінекс-Агро" вчиняти дії, спрямовані на укладення договорів оренди земельних ділянок, що розташовані на території Новопокровської сільської ради Одеської області, які орендовані Фермерським господарством "ОСОБА_4А." на підставі договорів оренди, укладених між ФГ "ОСОБА_4А." та власниками земельних ділянок відмовлено повністю.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Мотивуючи рішення господарський суд Одеської області, з яким погодилися вищестоящі суди, дійшов висновку про порушення прав позивача за первісним позовом (ОСОБА_5А.") , як законного користувача спірними земельними ділянками.

При цьому, враховуючи відсутність належних доказів, які б підтверджували проведення державної реєстрації права оренди земельних ділянок на підставі договорів оренди землі від 01.09.2014 року ФГ "Дінекс-Агро", суд першої інстанції дійшов висновку, що право оренди зазначених земельних ділянок у ФГ "Дінекс-Агро" не виникло. Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Оцінюючи встановлені у справі обставини в контексті положень законодавства, що регулює спір, який виник між сторонами справи, судова колегія доходить висновку, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про витребування від відповідача зібраних 18,02 тони озимого ріпаку врожаю 2015 року.

Судова колегія погоджується з наведеним міськрайонним судом обгрутуванням зазначеного висновку, зокрема, що фермерське господарство ФГ «ОСОБА_4 А.» є належним правомочним землекористувачем спірної земельної ділянки на підставі укладеного з власником земельної ділянки ОСОБА_2 договору оренди.

При цьому судова колегія звертає увагу, що позивачем в даній справі не заявлені вимоги про розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки або про визнання недійсним укладеного з ФГ «ОСОБА_4 А.» договору оренди та повернення земельної ділянки.

Суд першої інстанції невірно зазначив у рішенні, що спірна земельна ділянка, що розташована в масиві № 64 на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, що є об'єктом договору оренди землі з фермерським господарством «Дінекс-Агро» від 01 вересня 2014 року не була предметом господарського спору між ФГ «ОСОБА_4А.» та ФГ «Дінекс-Агро» (зустрічний позов).

Суд не звернув уваги, що змінилася нумерація масиву (пол.), де розташова спірна земельна ділянка за № 174 та 175, зокрема поле № 3 та поле № 64 одно й те саме.

Проте дана неточність суду першої інстанції не призвела до неправильних висновків та до неправильного вирішення справи.

Таким чином, немає підстав для набуття висновку про безпідставне самовільне користування ФГ «ОСОБА_4А.» земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_2

Крім того, позивач мотивував свої вимоги тим, що самовільними діями ФГ «ОСОБА_4А.» йому завдано збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди), який він мав отримати від використання земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, покладення на особу обовязку відшкодування збитків у вигляді

упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди (постанова Верховного Суду України від 9 грудня 2014 року у справі № 3-188гс14).

Як вбачається з представлених до суду документів, 01.09.2014 року ОСОБА_2, як фізична особа, громадянин (не СПД) уклав договір оренди спірної земельної ділянки з ФГ «Дінекс-Агро».

Будь-яких належних доказів про те, що позивач мав намір сам особисто використовувати спірну земельну за призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва із засіванням земельної ділянки озимим ріпаком восени 2014 року з подальшим збором врожаю 2015 року, суду не надано.

Крім того, ОСОБА_2 обгрунтував заявлені вимоги про стягнення збитків посиланням на норму ст. 1166 ЦК України, що регулює деліктні зобов`язання.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоди.

Позивач мав навести у позові посилання на обставини, що підтверджують завдання йому шкоди з зазначенням конкретних дій, якими така шкода завдана.

Стосовно деліктних зобов`язань законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Позивач послався на самовільні дії відповідача, який без достатніх правових підстав самовільно використовує належну йому земельну ділянку.

Самовільне захоплення земельної ділянки утворює склад адміністративного правопорушення ст. 53-1 КУпАП або злочину (кримінального правопорушення) ст. 197 КК України.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2, як власник спірної земельної ділянки не зазначив про своє звернення до правоохоронних та контролюючих органів про самовільне захоплення ФГ «ОСОБА_4А.» належної йому земельної ділянки та про вжиті заходи щодо фіксуванню такого факту і надання йому правової оцінки у вигляді притягнення відповідача до адміністративної або кримінальної відповідальності чи про звільнення від відповідальності з нереабілітуючих підстав.

При таких обставинах відсутні підстави для набуття висновку про заподіяння шкоди позивачу внаслідок протиправних дій відповідача та про причинний зв`язок між ними.

При цьому позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог про витребування від відповідача врожаю озимого ріпаку.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення з відповідача зібраного врожаю 2015 року у кількості 18,02 тон озимого ріпаку у якості неотриманих позивачем доходів (упущеної вигоди) відповідає встановленим у справі обставинам.

Таким чином, відстутні підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням господарського суду Одеської області від 27.05.2015 року накладена заборона ФГ «Дінекс-Агро» на обробку земель не стосувалася спірної земельної ділянки ОСОБА_2 і що у вимогах ФГ «ОСОБА_4А.» про заборону ФГ «Дінекс-Агро» вчиняти дії відмовлено у зв`язку з відсутністю у ФГ «ОСОБА_4А.» державної реєстрації договору оренди даної земельної ділянки, є неспроможними, оскільки у постанові господарського суду Одеської області від 27.05.2015 року йдеться про те, що до повноважень суду законодаством не віднесено забороняти учасникам цивільно-праових відносин вчиняти дії щодо укладення в межах правового поля правочинів. Тому господарський суд вважав безпідставною вимогу ФГ «ОСОБА_4А.» про заборону вчиняти дії щодо укладення правочинів з власниками земельних ділянок, які орендовані ФГ «ОСОБА_4А.», але при цьому господарський суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ФГ «Дінекс-Агро» до ФГ «ОСОБА_4А.» про зобов`язання відновити становище, що існувало до порушення прав ФГ "Дінекс-Агро" шляхом дискування земельних ділянок, розташованих на території Новопокрівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та забороні ФГ "ОСОБА_4А." здійснювати будь-яку господарську діяльність на зазначених земельних ділянках. Серед земельних ділянок зазначених у зустрічному позові вказана спірна земельна ділянка - № 174, № 175 на полі (масиві) № 3 території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. При цьому господарський суд відмовив у позові ФГ «Дінекс-Агро» з огляду на набуття судом висновку про законність користування, зокрема спірною земельною ділянкою, ФГ "ОСОБА_4А.".

Доводи апеляційної скарги про користування ФГ «ОСОБА_4А» земельною ділянкою позивача самовільно, без правових підстав та щодо спричинення цим позивачу шкоди у вигляді зібраного врожаю озимого ріпаку зведені до переоцінки доказів, які належним чином оцінені судом першої інстанції на підставі повно встановлених у справі обставин. При цьому будь-яких доказів які б надавали апеляційному суду підстави для набуття висновків про неправильне встановлення міськрайонним судом обставин справи та про невірну оцінку зібраних доказів, особою, що подала апеляційну скаргу, не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_8