Справа № 758/5045/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3-я особа - ОСОБА_6, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом - автобусом «FIAT», д.н. НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «MITSUBISHI», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який керував забезпеченим транспортним засобом «FIAT», д.н. НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл - Страхування» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6255007 від 27 січня 2014 року, укладеного з ОСОБА_6.

Вказує, що 19 вересня 2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилається на те, що 8 жовтня 2014 року він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП транспортний засіб, додавши всі документи необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування, передбачені статтею 35.2

Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності

власників наземних транспортних засобів».

Звертає увагу суду на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» надала йому калькуляцію від 25 липня 2014 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI», д.н. НОМЕР_2, з урахуванням зносу становить 5861,59 грн.

Посилається на те, що лише після звернень до уповноважених органів щодо бездіяльності по вказаному страховому випадку та порушення строків виплати ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» 12 лютого 2015 року, тобто з прострочкою на 37 днів, здійснила виплату страхового відшкодування на його користь.

З посиланням на п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої за кожен день прострочки виплати страхового відшкодування з вини страховика, потерпілому сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, обґрунтовував необхідність стягнення з відповідача на його користь за період несвоєчасної виплати страхового відшкодування з 7 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року пені у розмірі 178,74 грн.

З посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України обґрунтовував необхідність стягнення з відповідача на свою користь 181,71 грн. інфляційний нарахувань та 17,83 грн. як 3% річних.

Додатково зазначив, що за власний кошт 17 лютого 2015 року здійснив ремонт автомобіля та поніс витрати у сумі 12250,00 грн. З урахуванням того, що відповідачем йому було сплачено лише 5861,59 грн., просив суд стягнути зі страхової компанії 6388,41 грн. як різницю між вартістю ремонту та страховою виплатою.

Крім того зазначає, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що він був змушений неодноразово звертатися до відповідача, нести відповідні переживання та незручності у зв'язку з неможливістю експлуатації автомобіля, докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Вважав такою, що може покрити його душевні страждання, суму 8000 грн., які просив стягнути з винуватця ДТП - ОСОБА_3

Також зазначив, що при здійсненні платежу на рахунок підприємства, яке здійснювало ремонт автомобіля у розмірі 12 500 грн., сплатив 122,50 грн. витрат за послуги банку. Таку суму вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3, з винних дій якого він поніс витрати у вказаній сумі.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 23, 526, 610, 1166, 1187, 1188 ЦК України звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з ПрАТ «СК «Рітейл-Страхування» на свою користь 6766,69 грн., а саме 6388,41 грн. невиплачену суму страхового відшкодування, 178,74 грн. пені, 181,71 грн. інфляційного збільшення суми, 17,83 грн. як 3% річних, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь 8000 грн. моральної шкоди та 122,50 грн. витрат на оплату комісії банку.

За клопотанням представника позивача по справі було призначено судову авто товарознавчу експертизу (а.с. 166-168), на підставі висновку якої позовні вимоги були ним уточнені.

А саме, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Рітейл-Страхування» на свою користь 6388,41 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування, 178,74 грн. пені, 181,71 грн. інфляційного збільшення суми, 17,83 грн. як 3% річних, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь 8000 грн. моральної шкоди, 12843,40 грн. величини втрати товарної вартості транспортного засобу та 122,50 грн. витрат на оплату комісії банку. Також позивач просив стягнути з відповідачів солідарно судовий збір та 2688,00 грн. витрат на проведення судової авто товарознавчої експертизи (а.с. 207-210).

Ухвалою суду від 21 вересня 2016 року здійснено заміну відповідача ПрАТ «СК «Рітейл-Страхування» його правонаступником ПрАТ «СК «Талісман Страхування».

В судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ПрАТ «СК «Талісман Страхування» в судовому засіданні позовні вимоги позивача фактично частково визнає, обґрунтувавши запереченнями просить суд задовольнити вимоги частково.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнає, обґрунтувавши запереченнями просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

3-я особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності 3-ї особи, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 22 липня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом - автобусом «FIAT», д.н. НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу «MITSUBISHI», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

19 вересня 2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.17).

Відповідно до полісу № АІ/6255007 від 27 січня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який керував забезпеченим транспортним засобом «FIAT», д.н. НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ОСОБА_6.

22 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з повідомленням про настання ДТП з вини ОСОБА_3 (а.с. 15), а 8 жовтня 2014 року подав заяву про виплату страхового відшкодування та завірену копію постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності (а.с. 19), чим виконав обов'язок подати документи, необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування, передбачені статтею 35.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

8 грудня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» надала позивачу завірену калькуляцію від 25 липня 2014 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI», д.н. НОМЕР_2, з урахуванням зносу становить 5861,59 грн. (а.с. 20-25).

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що протягом періоду з листопада 2014 року по січень 2015 року позивач вів переписку з відповідачем щодо виплати йому страхового відшкодування (а.с.20, 27-30).

12 лютого 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл - Страхування» перерахувала на рахунок позивача 5861,59 грн. (а.с. 31).

17 лютого 2015 року позивач здійснив ремонт автомобіля НОМЕР_3, перерахувавши на рахунок виконавця ремонтних робіт 12250 грн. (а.с. 32-34).

Посилаючись на те, що страхова компанія сплатила страхове відшкодування несвоєчасно та не в повному обсязі, а також враховуючи, що позивачу як власнику автомобіля не компенсовано втрату товарного вигляду автомобіля, та заподіяно моральну шкоду, ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом та його права підлягають захисту даним судовим рішенням.

Частина перша статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що судом встановлено наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка сталася 22 липня 2014 року, суд приходить до висновку, що на нього покладається обов'язок відшкодування потерпілому завданої шкоди.

В той же час в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який керував забезпеченим транспортним засобом «FIAT», д.н. НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» згідно договору № АІ/6255007 від 27 січня 2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ОСОБА_6

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок та підстави відшкодування страховиком оціненої шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» 23 липня 2014 року здійснила огляд пошкодженого транспортного засобу позивача та склала завірену калькуляцію від 25 липня 2014 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI», д.н. НОМЕР_2, з урахуванням зносу становить 5861,59 грн. (а.с. 20-25).

Стаття 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем на виконання вищезазначених вимог Закону 22 липня 2014 року було подано відповідачу Заяву-повідомлення про настання страхового випадку, 8 жовтня 2014 року заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 18).

Згідно статті 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що ПрАТ «Страховою компанією «Рітейл-Страхування» 12 лютого 2015 року позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 5861,59 грн., який на їх думку є законним і правильним (а.с.31).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач здійснивши виплату позивачу страхового відшкодування визнав подію, яка сталася 22 липня 2014 року, страховим випадком та визнав право позивача на отримання страхового відшкодування, однак суд не може погодитись з його розміром, який виплачений позивачу виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, на ремонт автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_5 було витрачено 12250 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000001 від 17 лютого 2015 р. (а.с.32).

Крім того, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи №18353/15-54 від 17 травня 2016 року, призначеної за ухвалою суду від 29 вересня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, складає 12 843,40 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ОСОБА_5, складає 25686,80 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля становить 12 843,40 грн. (а.с. 183-189).

Зі змісту Висновку експерта, рахунку-фактури та калькуляції, складеної страховою компанією, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, значно різниться.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статті 58, 59 ЦПК України дають визначення належним та допустимим доказам.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи зазначені норми цивільно-процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що належним та допустимим доказом для вирішення справи, яка розглядається в даному судовому засіданні та для підтвердження чи спростування заперечень відповідача може бути висновок саме судової автотоварознавчої експертизи.

Враховуючи вищевикладене, суд бере до уваги та визнає належним і допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України Висновок експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи №18353/15-54 від 17 травня 2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, складає 12 843,40 грн. та величина втрати товарної вартості автомобіля становить 12 843,40 грн. (а.с. 183-189).

Зважаючи на те, що сума коштів, витрачених на ремонт автомобіля 12 250,00 грн. майже не відрізняється від суми 12 843,40 грн., визначеної як вартість відновлювального ремонту автомобіля за Висновком експерта, заявлена до стягнення зі страхової компанії сума 6388,41 грн., вирахувана як різниця між сумою, фактично сплаченою за ремонт автомобіля, та сумою, виплаченою як страхове відшкодування, є такою, що обґрунтована належним чином та підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування особі, яка має право на отримання відшкодування, протягом 15 днів, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону.

З огляду на те, що останній документ, необхідний згідно ст. 35 Закону позивач надав страховій компанії 8 жовтня 2014 року та в цей же день подав заяву про виплату страхового відшкодування, то граничний 90 денний строк для виплати страхового відшкодування закінчився 6 січня 2015 року.

З 7 січня 2015 року відповідач був таким, що прострочив виплату страхового відшкодування, а тому повинен нести відповідальність, встановлену ст.36.5 Закону у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки виконання свого зобов'язання, а також відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування індексу інфляції та 3% річних.

Зважаючи на те, що перерахунок коштів на рахунок позивача ОСОБА_5 було здійснено 12 лютого 2015 року, то нарахування пені, інфляційних нарахувань і 3% річних потрібно здійснювати за період з 7 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року, тобто за 37 днів.

Розрахунки пені, інфляції та 3% річних, надані позивачем є правильними та не були спростовані відповідачем по справі, а тому, підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Талісман Страхування».

Відповідно до п. 32.7 ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Разом з тим, втрата товарного вигляду автомобіля НОМЕР_3, в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками, яких зазнав позивач в результаті ДТП, а тому, повинна бути компенсована за рахунок винуватця ДТП - ОСОБА_9 у розмірі 12 843,40 грн. (а.с. 183-189).

Винуватець ДТП в силу вимог ст.1188 ЦК України повинен нести відповідальність і за інші збитки, які поніс позивач у зв'язку з ДТП. Зокрема, при здійсненні перерахунку коштів на рахунок СТО, де ремонтувався автомобіль у розмірі 12250 грн., ОСОБА_5 було сплачено додатково 122,50 грн. як комісія банку (а.с.34), зважаючи на те, що такі витрати ОСОБА_5 викликані необхідністю відновлення свого права внаслідок ДТП, сума коштів 122,50 грн. також підлягає стягненню з ОСОБА_3

Крім відшкодування матеріальних збитків, позивач також просив відшкодувати йому за рахунок ОСОБА_3 моральну шкоду, яку він оцінив у 8000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на глибину страждань позивача у зв'язку з пошкодженням його майна, тривалість невиплати йому страхового відшкодування, та той факт, що на час постановлення судового рішення права ОСОБА_5 продовжують бути такими, що порушені, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність порушення та оспорювання прав позивача у правовідносинах, які склалися між ним та відповідачами та їх часткової доведеності в суді.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, з підстав та в частині зазначеній вище, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Так, з ПрАТ «СК «Талісман Страхування» на користь позивача підлягає стягненню - 6388,41 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування, 178,74 грн. пені, 181,71 грн. інфляційного збільшення суми та 17,83 грн. як 3% річних, що разом складає 6766,69 грн.

З відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню - 12843,40 грн. втрати товарної вартості автомобіля та 122,50 грн. витрат на оплату комісії банку, що разом становить 12965,90 грн. , а також стягнути 1000 грн. моральної шкоди.

Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача ПрАТ «СК «Талісман Страхування» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. з вимоги майнового характеру; з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача - 243,60 грн. з вимоги майнового характеру та 243,60 грн. з вимоги про відшкодування моральної шкоди, а разом 487,20 грн..

Витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 2688,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів порівно - по 1344 грн..

На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 16, 22, 23, 526, 610, 1166, 1166, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування», на користь ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4:

- 6766,69 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;

- 1344 грн. за проведення авто товарознавчої експертизи;

- 243,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5, на користь ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4:

- 12965,90 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;

- 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- 1344 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи;

- 487,20 грн. судового збору.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко