У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав грошові кошти у розмірі 7 565 доларів США строком до 27 грудня 2019 року із відсотковою ставкою у розмірі 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Відповідно до п. 8.1 даного договору за порушення терміну здійснення ануїтетних платежів та/або комісій за цим договором позичальник зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно договору факторингу від 02 лютого 2012 року № 11 ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» право грошової вимоги до боржника щодо заборгованості за кредитним договором № 004.24/064-ф. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором, згідно обумовленого графіку не виконує, припинив погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, а тому позивач просив стягнути зОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 004.24/064-ф у розмірі 2 289,30 доларів США, що станом на 25 грудня 2013 року становить 18 291 грн 51 коп., в тому числі 110,92 доларів США заборгованості по відсотках за період з травня 2013 року по грудень 2013 року та 2 178,38 доларів США заборгованості по пені за період з серпня 2013 року по грудень 2013 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року, позов ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 004.24/064-ф в сумі 1 110,92 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25 грудня 2013 року становить 8 876 грн 25 коп., в тому числі заборгованості по відсотках 110,92 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25 грудня 2013 року становить 886 грн 25 коп., та пеня 1 000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25 грудня 2013 року становить 7 990 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно і всебічно дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що договір відступлення права вимоги є чинним та, в силу ст. 204 ЦК України, є правомірним, а отже позивач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст. 512-517 ЦК України. Виходячи з принципів змагальності, диспозитивності, визначених ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за порушення умов кредитного договору.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов