Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2086/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

26.10.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12218,16 грн., а саме: 2682,12 грн. - заборгованості за кредитом; 8716,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 569,91 грн. - штраф (процента складова).

В обґрунтування вимог вказано, що згідно договору № б/н від 01.07.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань станом на 30.04.2016 року утворилася заборгованість, яку просить стягнути.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2016 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами були узгодженні всі істотні умови договору, який був ними підписаний. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав у зв'язку з чим і виникла заборгованість. Перебіг позовної давності відбувся 08 жовтня 2013 року, тому позов подано Банком в межах позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування судового рішення з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що заборгованість ним повністю сплачену у 2012 році, позивач не подавав заяви про проводження строку на звернення до суду. Крім того, суд не витребував договір на підставі якого виникло зобов'язання.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника в якій зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» погодився з тим, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом в заяві (а.с.6).

За умовами договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти. Протягом дії зобов'язання банком збільшений кредитний ліміт до 3000, 00 грн.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2016 року складає 12218,16 грн., з яких: 2682,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8716,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 569,91 грн. - штраф (процента складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ч.3 ст.10, ч.ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тому підписуючи заяву позичальника, ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а тому твердження відповідача про відсутність договору спростовується матеріалам справи.

Сторона відповідача жодним чином не спростовувала факт отримання кредиту, наполягала на тому, що повністю сплачена позика у 2012 році, у позивача минув строк звернення з вимогою, крім того, представник в суді першої інстанції виказав заперечення щодо належності зобов'язання без укладання саме кредитного договору, а не заяви щодо відкриття рахунку.

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної даності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зважаючи на те, що позов подано 31 травня 2016 року, штамп на конверті (а.с.21), реєстрація судом 16.06.2016 року, а 08 жовтня 2013 року відповідачем був здійснений останній платіж (а.с.4), строк позовної давності було перервано, а тому є всі підстави вважати, що позовна давність за кредитним договором не минула.

Крім того, доводи відповідача про погашення ним заборгованості в 2012 року не відповідають дійсності, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сплачені ним 12 квітня 2012 року кошти в сумі 1000 грн. та 11 травня 2012 року кошти в сумі 1000 грн. були враховані Банком як платежі на погашення за наданим кредитом. ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами розрахунок банку.

Заперечення щодо форми кредитного зобов'язання, також не заслуговують на увагу, так як споживач кошти отримав, цього не спростовував, періодично здійснював платежі, з умовами банку погодився, що засвідчив підписом.

Враховуючи наведене, при розгляді справи судом вірно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дотримано вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, в тому числі і з наведених в апеляційній скарзі мотивів, відсутні.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: