Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції СтарецькогоРомана Ростиславовича, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2015 року він отримав розрахунок заборгованості із аліментів, складений 04 лютого 2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ) Старецьким Р.Р. у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого 12 листопада 2008 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 аліментів у розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2003 року до його повноліття.

Посилаючись на те, що розрахунок заборгованості із аліментів є незаконним, ОСОБА_3 просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження. У ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що заявником подано скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Судом установлено, що 10 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова видано дублікат виконавчого листа від 08 жовтня 2003 року № 2-6974 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2003 року і до його повноліття.

04 лютого 2015 року Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ відкрито виконавче провадження та надіслано копію постанови боржнику для відома та виконання судового рішення.

09 лютого 2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Старецьким Р.Р. складено розрахунок заборгованості із аліментів ОСОБА_3 за період із 01 жовтня 2003 року до 05 лютого 2015 року, згідно з яким заборгованість із аліментів становить 45 964 грн 97 коп.

Виходячи зі змісту скарги, ОСОБА_3 не погоджується з періодом нарахування заборгованості - за минулий час та більше ніж за 3 роки.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд установив, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а заявник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46360491.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та визнання незаконним розрахунку заборгованості за аліментами.

Спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов'язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_3 доводи про те, що він не оскаржував визначеного державним виконавцем розміру заборгованості, а оскаржував незаконні дії державного виконавця, спростовуються змістом прохальної частини скарги ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Старецького Р.Р. (а. с. 1 - зворот), згідно з якою ОСОБА_3 просить: визнати незаконним розрахунок заборгованості із аліментів у сумі 45 964 грн 97 коп., складений 04 лютого 2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Старецьким Р.Р. у виконавчому провадженні № 46360491.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак