УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору припиненим та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 квітня 2010 року між нею та приватним сільськогосподарським підприємством «Лосятинське» (далі - ПСП «Лосятинське»), яке в подальшому було припинене шляхом приєднання до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок»), укладено договір оренди землі № 330/1.

Відповідно до умов зазначеного договору вона передала підприємству в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,445 га, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, яка належить їй на праві приватної власності.

Правочин укладений строком на 5 років. Позивачка зазначала, що 1 квітня 2015 року строк оренди закінчився.

2 квітня 2015 року та 23 квітня 2015 року вона зверталася до ПСП «Агрофірма «Світанок» із листами-повідомленнями про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки та вимогу її повернення.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_4 просила визнати припиненим договір оренди землі з 1 квітня 2015 року та зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано припиненим із 2 квітня 2015 року укладений між ОСОБА_4 та ПСП «Лосятинське», правонаступником якого є ПСП «Агрофірма «Світанок», договір оренди землі № 330/1 від 1 квітня 2010 року за закінченням строку, на який його було укладено.

Зобов'язано ПСП «Агрофірма «Світанок» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їй на підставі державного акта про право власності на землю серії НОМЕР_1 від 20 березня 2002 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПСП «Агрофірма «Світанок» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 120, 251-254, 638, 640, 712, 763 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 13, 15, 17, 18, 20, 34 Закону України «Про оренду землі», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що сторони, укладаючи оспорюваний правочин, досягли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема й щодо строку дії, який почав обчислюватися з дня підписання договору - 1 квітня 2010 року, та закінчився 1 квітня 2015 року.

Колегія погоджується з такими висновками.

Суди при ухваленні рішення правильно врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 лютого 2014 року № 6‑162 цс 13, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, про те, що після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не надсилала на адресу ПСП «Агрофірма «Світанок» листів-повідомлень, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи - 17 квітня 2015 року позивачка направила рекомендованим листом відповідачеві заперечення у поновленні строку договору оренди землі та вимогу про повернення земельної ділянки (т. 1 а.с. 16-18).

Що стосується посилань заявника на порушення судом норм процесуального права, які регулюють порядок подання та оцінки доказів, колегія їх відхиляє, оскільки в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта