АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Пікуль А.А.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2015 у справі за позовом ОСОБА_12 (ОСОБА_12) до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним, -

Справа № 752/12220/13-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3925/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1, враховуючи заміну відповідачів, залучення співвідповідачів та уточнення позовних вимог, звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім Воронін-Україна», Публічного акціонерного товариства «Швейна Фабрика «Воронін», ОСОБА_12 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Михайло Воронін Київ-Нью-Йорк», ОСОБА_5 в якому просив:

- Вилучити з цивільного обороту товари, виготовлені Приватним акціонерним товариством «Торговий Дім Воронін-Україна», Публічним акціонерним товариством «Швейна Фабрика «Воронін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Михайло Воронін Київ-Нью-Йорк» з використанням знаку для товарів та послуг, зареєстрованого 30.08.1999 згідно із свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 30.08.1999 та з порушенням авторських прав ОСОБА_1.

- Зупинити та заборонити пропуск через митний кордон України товарів, виготовлених Приватним акціонерним товариством «Торговий Дім Воронін-Україна», Публічним акціонерним товариством «Швейна Фабрика «Воронін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Михайло Воронін Київ-Нью-Йорк» з використанням знаку для товарів та послуг, зареєстрованого 30.08.1999 згідно з свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 30.08.1999 та з порушенням авторських прав ОСОБА_1.

- Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім Зоронін-Україна», Публічного акціонерного товариства «Швейна Фабрика Воронін» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Київ- Нью-Йорк» та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 грошову суму як компенсацію за порушення авторських прав в розмірі 22940000 грн. 00(двадцять два мільйони дев'ятсот сорок тисяч) гривень 00 коп..

- Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Торговий Дім Воронін-Україна» за власні кошти опублікувати в засобах масової інформації відомості про порушення Приватним Акціонерним товариством «Торговий Дім Воронін-Україна» авторського права ОСОБА_1 та зміст судового рішення по даній справі.

- Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Швейна Фабрика «Воронін» а власні кошти опублікувати в засобах масової інформації відомості про порушення Публічним акціонерним товариством «Швейна Фабрика «Воронін» авторського права ОСОБА_1 та зміст судового рішення по даній справі.

- Зобов'язати Воронін Ларісу за власні кошти опублікувати в засобах масової інформації відомості про порушення нею авторського права ОСОБА_1 та зміст судового рішення по даній справі.

- Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МихайлоВоронін Київ-Нью-Йорк» за власні кошти опублікувати в засобах масової інформації відомості про порушення Публічним акціонерним товариством «Швейна Фабрика Воронін» авторського права ОСОБА_1 та зміст судового рішення по даній справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі незаконно використовують твір, зареєстрований ним за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2. Позивач стверджує, що таке використання відбувається шляхом маркування даним твором одягу, яке виробляють Приватне акціонерне товариство «Торговий Дім Воронін Україна» та Публічне акціонерне товариство «Швейна Фабрика «Воронін», що порушує його права як автора твору.

ОСОБА_12 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним, в якому, з урахуванням заяв про часткову відмову від зустрічного позову, просила:

- Визнати, що словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які містяться в графічних зображеннях, що станом на 02.09.2014 зареєстровані, як твори образотворчого мистецтва за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2, створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною;

- Визнати реєстрацію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2 недійсною;

- Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір стосовно визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_2 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».

Свій зустрічний позов ОСОБА_12 обґрунтовувала тим, що позивач за сервісним позовом незаконно зареєстрував на своє ім'я твір, який включає в себе написи «ІНФОРМАЦІЯ_1» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які є особистим прізвищем позивача за зустрічним позовом, а також прізвищем та ім'ям її покійного батька ОСОБА_2. При цьому, ОСОБА_12 зазначає, що вказані написи зображені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною.

Обґрунтовуючи свої вимоги до Державної служби інтелектуальної власності України, позивач за зустрічним позовом вказувала, що саме вказана особа може виконати рішення в частині визнання недійсною реєстрації свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2015 позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім Воронін Україна», Публічного акціонерного товариства «Швейна Фабрика «Воронін», ОСОБА_12 (ОСОБА_12), ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Михайло Воронін Київ-Нью-Йорк» про стягнення компенсації за порушення авторських прав - залишено без розгляду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2015 позов ОСОБА_12 (ОСОБА_12) до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним - задоволено.

Визнано, що словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які містяться в графічних зображеннях, що станом на 02.09.2014 зареєстровані як твори образотворчого мистецтва за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2, створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною.

Визнано реєстрацію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2 недійсною.

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності міста Києва внести зміни до державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір стосовно визнання недійсними свідоцтва України НОМЕР_2 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».

Стягнуто з ОСОБА_1 та Державної служби інтелектуальної власності України у рівних частинах на користь ОСОБА_12 витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок та 15206 гривень 40 копійок витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, так як вважає, що ухвалене рішення суду суперечить фактичним обставинам справи, неприйняттям до уваги суттєвих обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не навів жодного законодавчого акту України, на підставі якого можна було б визнати реєстрацію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним, та у порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд ухвалив рішення на єдиному, неповному і сумнівному доказі - висновку № 051/15 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 20.04.2015, який зроблений поверхнево і поставленні питання для її проведення вигідні тільки позивачу, а не для повного і всебічного розгляду справи, як того передбачає ст. 160 ЦПК України.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Також підтримав апеляційну скаргу представник Державної служби інтелектуальної власності України, проте лише в частині вимог, щодо визнання недійсною реєстрацію свідоцтва про авторське право на твір, оскільки Служба при його видачі діяла в межах повноважень встановлених законом.

Представники відповідачів заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є звичайною транслітерацією латинським алфавітом власного імені та прізвища фізичної особи, виконані звичайним шрифтом, вони не містять ознак оригінальності та не є результатами творчої праці. Тому суд вважав, що існують всі підстави для визнання свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію авторського прав на твір недійсною.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 25.10.1990 між Малим підприємством «Мода и время», в особі директора ОСОБА_2 та Художнім творчо-виробничим кооперативом «Студія 2000», в особі директора ОСОБА_9 був укладений договір предметом якого була розробка емблеми та шрифтового напису - фірмовий шрифтовий напис у чорно-білому виконанні /т.1 а.с.8-10/.

Між Художнім творчо-виробничим кооперативом «Студія 2000» та ОСОБА_9 був укладений договір № 2 від 26.10.1990, за умовами якого ОСОБА_9 прийняв на себе виконання робіт по розробці емблеми та фірмового шрифтового напису «ІНФОРМАЦІЯ_1» для МП «Мода и время» /т.1 а.с.11/.

Згідно опису емблеми зробленого в ході виконання вказаних договорів, емблема «ІНФОРМАЦІЯ_1» представляє собою зміщені латинські літери «М» та «В» з заокруглими кінцівками. Шрифтовий напис «ІНФОРМАЦІЯ_1», представляє собою емблему, під якою міститься напис ОСОБА_10. ОСОБА_8 і фірмовий шрифтовий напис виконані для широкого розповсюдження в текстильних виробах і товарах легкої промисловості. Розмір емблеми та шрифтового напису від 1 см і більше, колір використання - довільний. ОСОБА_8 та шрифтовий напис виконані в чорно-білому виконанні. Також вказано, що емблема та фірмовий шрифтовий напис виконані на замовлення Художнього творчо-виробничого кооперативу «Студія 2000» та МП «Мода и время» /т.1 а.с.15/.

В силу ст. 16 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторське особисте немайнове право на службовий твір належить його автору. Виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем.

А отже в силу наведеної норми, яка була чинна як на момент виникнення правовідносин, так і на момент вирішення справи, ОСОБА_1 як автору твору, що був виконаний ним в порядку виконання службових обов'язків директора Художнього творчо-виробничого кооперативу «Студія 2000», може належати лише особисте немайнове право на твір емблема «ІНФОРМАЦІЯ_1».

13.12.2005 на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір - Графічне зображення «Емблема «ОСОБА_2» за НОМЕР_2 (надалі - твір). Датою подання заявки на реєстрацію вказаного твору є 19.10.2005 /т.1 а.с.16,82-86/.

Також судом встановлено, що батьком ОСОБА_12 є ОСОБА_2, відомий український дизайнер і виробник класичного одягу. Вказані обставини в суді першої інстанції сторонами не заперечувались, позовні вимоги ОСОБА_1 пред'являлись в тому числі і до ОСОБА_11, а тому посилання представників позивача щодо відсутності відповідного документального підтвердження цих обставин висловлені в судовому засіданні апеляційного суду не приймаються до уваги. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 є власником знака для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1, який також містить словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та певний графічний елемент. Таким чином, твердження представників про недоведеність порушеного права є безпідставними.

Обґрунтовуючи підставу для визнання недійсною реєстрацію авторського права на твір за НОМЕР_2 від 13.12.2005, ОСОБА_11 вказувала, що дане графічне зображення не може бути зареєстроване як твір, оскільки головні його елементи, а саме словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є її особистим прізвищем та є ім'ям і прізвищем її покійного батька - відомого дизайнера одягу ОСОБА_2. Також, позивач зазначала, що слова «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», зображені в графічному зображенні «Емблема «ОСОБА_2» створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором.

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 14.11.2014 у справі була призначена експертиза об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності /т.2 а.с.135-138/.

За результатами проведеного дослідження складений висновок судової експертизи № 051/15 від 20.04.2015. Експертом здійснені наступні висновки:

1) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2 не є результатом творчої праці;

2) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2 не містять у собі ознак об'єкта авторського права

3) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2, а також назва даного графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є частиною твору, яка може використовуватися самостійно /т.2 а.с.151-165/.

З мотивувальної частини висновку вбачається, що експерт виходив того, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є транслітерацією латинським алфавітом власного імені та прізвища фізичної особи, виконі звичайним шрифтом, які не місять ознак оригінальності та не є результатом творчої праці.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Але ч.1 вказаної норми передбачає, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. І в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України визначаються принципи змагальності і диспозитивності як основні принципи цивільного судочинства.

На спростування вказаного доказу стороною відповідача - ОСОБА_1 не було надано жодних доказів. Лише в суді апеляційної інстанції представниками відповідача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення у справі повторної експертизи, яке було відхилено з огляду на відсутність поважності причин неподання такого доказу в суд першої інстанції та відсутності достеменних даних суперечливості висновку експерта іншим матеріалам справи та/або підстав наявності сумніві в його правильності, тобто виходячи з норм ст.ст. 303,150 ЦК України.

А отже твердження позивача ОСОБА_11 про те, що слова «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», зображені в графічному зображенні «Емблема «ОСОБА_2» створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором є доведеними в ході розгляду справи.

Як вже вказаного вище, графічне зображення «Емблема «ОСОБА_2» містить в собі елементи, які є ім'ям та прізвищем певної фізичної особи і не можуть охоронятися авторським правом, до таких елементів відносяться написи: «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також назва цього твору: «Емблема «ОСОБА_2», яка вказує на приналежність її відомій особі - ОСОБА_2.

Також експертом вказано на те, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2, а також назва даного графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є частиною твору, яка може використовуватися самостійно.

В силу ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

За загальним правилом емблема - це спеціально розроблене оригінальне зображення повного або скороченого найменування особи, що здійснює комерційну чи некомерційну діяльність. Вона може ускладнюватися додаванням малюнка, графічних елементів - які несуть значеннєве навантаження (відповіднихвиду або роду діяльності організації), так і включених без особливої ​​мети (для естетики).

Відповідно, графічне позначення емблеми без наявності найменування особи позбавлено сенсу його існування, відповідно інша частина твору - емблеми також не може використовуватись самостійно та розглядатися як частина твору. До того ж, в даному випадку, словесні позначення є домінуючими. Тому і посилання сторони відповідача на неправомірне визнання недійсним свідоцтва в цілому відхиляються апеляційним судом. При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими і посилання представників ОСОБА_1 на відсутність норми матеріального права, яка передбачала б можливість визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права, оскільки за відсутності спеціальної норми діють загальні, як то положення ст. 16 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір за НОМЕР_2 недійсним.

В силу ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій. Відповідно і зміни щодо реєстрації маються вноситися Державною службою інтелектуальної власності України. Хоча і слід погодитись з посиланням представника вказаної служби про відсутність неправомірної їх дій, так як відповідальність за оригінальність та належності авторства особі, яка звернулась за реєстрацією, покладається саме на останню, проте усунення порушення прав позивача в інший спосіб не вбачається можливим.

Отже, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: