Справа № 202/1528/16-ц
Провадження 2/200/2018/16
У Х В А Л А

11 листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровськ

у складі: головуючого судді - Женеску Е.В.,

за участю секретаря - Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ПАТ «Дніпрогаз» про зобовязання обовязку та відшкодування шкоди.

05 лютого 2016 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі та призначено до розгляду по суті на 18 лютого 2016 року на 10:30 год.

10 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зобовязати відповідача невідкладно привести газові труби будинку в їх початковий стан.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач зробив «нову газифікацію» підїзду, проложивши відповідну трубу в обхід квартири позивача. В такому випадку виконання рішення по справі (якщо суд задовольнить позов) набагато ускладнить або зовсім стане неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Частиною 1 статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Співмірність забезпечувальних заходів заявленим вимогам полягає у відповідності (адекватності), майнового інтересу заявника заходам, про застосування про яких він клопоче перед судом .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській юридичній особі, яка здійснює таку діяльність.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати інтереси не тільки позивача, ай інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку з застосування відповідних заходів.

Суд оглянувши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що обраний вид забезпечення позову не є співрозмірним з заявленими вимогами в позовній заяві. Крім того, позивачем не обґрунтовано необхідності застосування даного виду забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, та те, що підставою для забезпечення позову є можливість утруднення чи погроза не можливості виконання рішення суду, а застосування даного виду забезпечення позову не дає можливості стверджувати про співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими ним позовними вимогами, а тому суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Е.В. Женеску