Справа № 463/3997/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/361/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що на момент перебування позивача та відповідачки у шлюбі діяло законодавство того періоду, а саме Цивільний кодекс Української РСР (в редакції від 18.07.1963) та Кодекс про шлюб та сімю України (в редакції від 20.06.1969), тому саме вони мають бути застосовані до спірних правовідносин. Вважає, що оскільки добудова та реконструкція спірного будинку здійснювалася на підставі відповідних дозволів та розроблених і погоджених у передбачений законом спосіб проектів не може вважатися самовільним будівництвом, а також той факт, що за законодавством того періоду виникнення права власності не повязано з проведенням реєстрації добудов та реконструкції у відповідачки та позивача виникло право спільної сумісної власності на добудований та реконструйований житловий будинок № 4а по вул. На сторожі у м. Львові.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволити повністю, визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 7/10 частин житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. На сторожі, 4а та визнати права спільної часткової власності за ОСОБА_2 на частину будинку з адресою: м. Львів, вул. На сторожі, 4а у розмірі 71, 855 кв.м. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 03.06.1978 року та рішенням Личаківського районного суду від 09.02.1996 року шлюб між ними розірвано.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.1976 року ОСОБА_4 на момент укладення шлюбу із відповідачем належало на праві власності 7/10 ідеальних частин житлового будинку №4а по вул. На Сторожі в м. Львові, що складався в цілому з пяти кімнат житловою площею 80,3 м.кв. та однієї кухні. Інші 3/10 частини вказаного будинку, що складається в цілому з пяти кімнат житловою площею 80,3 м.кв. та однієї кухні, ОСОБА_4 набула у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 від 11.09.2001 року. (а.с. 10, 16)

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено виникнення у нього права спільної часткової власності із відповідачем на спірний житловий будинок внаслідок його покращення в період шлюбу.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком районного суду виходячи із наступного.

Як встановлено судом, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3-15 від 07.05.2015р. в загальній площі житлового будинку № 4а по вул. На сторожі у м. Львові за період з 06.05.1976 року по 03.06.1978 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи, відбулися наступні зміни: загальна площа будинку зменшилась на 0,4 кв.м. з 130, 9 кв.м. станом на 06.05.1976 року до 130 кв.м. станом на 03.06.1978 року. В період 03.06.1978 року по 09.02.1996 року загальна площа даного житлового будинку збільшилася на 74,8 м.кв., з 130,5 м.кв., станом на 03.06.1978 року до 205,3 м.кв., станом на 09.02.1996 року, і що внаслідок проведеної реконструкції та добудови відбулось покращення житлового будинку, що є істотним та у відсотках до вартості будинку після реконструкції та добудови становить 32,3%.

Згідно ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до ч.1 ст. 28 даного Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Покликання районного в мотивах рішення на ч.1 ст.105 ЦК України 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо)колегія суддів вважає таки ,що не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981р. №4, право власності на житловий будинок, збудований особою на відведеній для цього земельній ділянці в установленому законом порядку і прийнятий в експлуатацію, виникає з моменту його реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради.

Як вбачається із копії державного акту ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка 0,0630 га за адресою м. Львів вул.. На Сторожі,4а, яка надана відповідно до ухвали 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1559 від 01.07.2004 р. для обслуговування житлового будинку районний суд на цю обставину при винесення рішення уваги не звернув.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи покращення спірного будинку проводилось у період перебування Сторін у шлюбі, а саме з 1978 по 1996 роки загальна площа даного житлового будинку збільшилася на 74,8 м.кв., з 130,5 м.кв. до 205,3 м.кв. внаслідок проведеної реконструкції та добудови відбулось покращення житлового будинку, що є істотним та у відсотках до вартості будинку після реконструкції та добудови становить 32,3%. (а.с. 64-75)

Покращення здійснювались з дозволу архітектурно- планувального відділу, виготовлена проектна документації погоджувалась у встановленому на той час порядку, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи(а.с.71-98) та зазначений в мотивах висновку експерта №3-15 від 07.05.2015року

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року та Указ від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника та підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт побудови ним з додержанням вимог цих актів і не пов»язувався із проведенням його реєстрації.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року 07 жовтня у справі № 6-137цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Окрім того, як встановлено матеріалами справи та (а.с.102) та поясненнями в апеляційному суді то відповідачка і її представник фактично визнали, що частка позивача у праві спільної сумісної власності становить 37,4 кв.м. надавши розрахунок: 205,3кв.м. заг. площа будинку-130,5 площа будинку до поліпшення 305,3-130,5=74,8:2=37,4 кв.м частка кожного та у відповідності до вимог ч.1ст.61 ЦПК не потребує доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Покликання в апеляційній скарзі щодо заяви про застосування строків позовної давності колегія суддів в силу ст.303 ЦПК України не бере до уваги, тому що районний суд відмовляючи в позові таку не застосовував та зазначена норма передбачає під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстації

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув, оцінки їм не дав. Разом з тим, вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не зясував належним чином фактичних обставин справи, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що мало суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального права в силу вимог п.4 ч.1.ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про відмову у позові, а тому рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року cлід скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов задоволено частково, а тому в силу вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в сумі 1957грн 00 , які складаються із 244 грн. судового збору та 3 870 грн. оплата позивачем за проведення експертизи (244+3870=3 914:2= 1957.00 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності та спільної часткової власності на частину будинку за адресою м.Львів. вул.. На Сторожі, 4а у розмірі 37,4 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1957грн 00 судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_7