Ухвала іменем україни 30 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про встановлення обов'язку відповідача сплати компенсації середнього заробітку за прострочку розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міського суду Донецької області від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він працював на підприємстві у відповідача у період з 17 лютого1992 року по 17 жовтня 2012 року та був звільнений з підприємства за ініціативою відповідача. Незаконність його звільнення було встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2013 року було залишено без змін.

Зазначав, що з 27 березня 2013 року та по теперішній час у відповідача перед ним існує заборгованість у вигляді невиплаченого середнього заробітку за весь час прострочення повного розрахунку, починаючи з дати його звільнення по день постановлення судом рішення, а тому звернувся до суду із позовом про його стягнення.

Рішенням Красноармійського міського суду Донецької області

від 05 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Красноармійського міського суду Донецької області від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_3 за період з

27 березня 2013 року, оскільки відповідач здійснив розрахунок з ОСОБА_3 у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що наказом № 2806к від 17 жовтня 2012 року ОСОБА_3 було звільнено з посади підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманська» за систематичне невиконання посадових обов'язків без поважних причин, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2013 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 2806к від 17 жовтня 2012 року, поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду дільниці РГВ-1 ДП ВК «Краснолиманська», стягнуто винагороду за вислугу років за дев'ять днів жовтня 2012 року у сумі 213 грн 03 коп. та середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2012 року по 20 березня 2013 року у розмірі 29 354 грн 38 коп, а також моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Наказом № 813к від 21 березня 2013 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Красноалиманська» з

17 жовтня 2012 року. ОСОБА_3 ознайомлений з даним наказом

26 березня 2013 року.

Наказом № 2626к від 02 серпня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено з 27 березня 2013 року з посади підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманська» за скоєні прогули з 27 березня 2013 року по 02 серпня 2013 року, за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Постановою начальника відділу Державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 26 березня

2013 року виконавче провадження № 37189331 з примусового виконання виконавчого листа № 0529/7599/2012 від 20 березня 2013 року про поновлення на роботі ОСОБА_3 було закінчено згідно п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 12 грудня 2014 року виконавче провадження № 39280912 з примусового виконання виконавчого листа № 2/235/78/2013 від 08 липня 2013 року про стягнення на користь ОСОБА_3 винагороди за вислугу років за дев'ять днів жовтня 2012 року у сумі 231 грн 03 коп. та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2012 року по 20 березня 2013 року у сумі 29 404 грн 67 коп., а всього 29 617 грн 70 коп., закінчене згідно п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним виконанням.

Постановою в.о. начальника відділу Державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 24 квітня

2014 року виконавче провадження № 39281436 з примусового виконання виконавчого листа № 2/235/78/13 від 08 липня 2013 року про стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 5 000 грн закінчене згідно п. 8 ч. 1, ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення обов'язку відповідача сплати компенсації середнього заробітку за прострочку розрахунку при звільненні, враховуючи, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2013 року виконано в повному обсязі, а наказ № 2626к від 02 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП України останнім не оскаржувався.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красноармійського міського суду Донецької області від

05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович