АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар: Герман Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу дочірнього сільськосподарського підприємства «Агрофірма Гвіздівці» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3 до дочірнього сільськосподарського підприємства «Агрофірма Гвіздівці», третя особа на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області про визнання недійсним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ДСП «Агрофірма Гвіздівці», третя особа на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області про визнання недійсним договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №088054 їй на праві власності належить земельна ділянка площею 2,0643 га, кадастровий номер :06:001:0106, що розташована на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказувала, що 06 лютого 2008 року між нею та ДСП «Агрофірма Гвіздівці» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 5 років.

У 2009 році вона виїхала на постійне місце проживання за кордон, будь-яких інших договорів оренди належної їй земельної ділянки з відповідачем не укладала.

22ц-733/16 головуючий по 1 інстанції Ратушенко О.М.

Категорія: 19 доповідач Кулянда М.І.

Зазначала, що у 2014 році запропонувала своєму синові ОСОБА_4 використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну їй земельну ділянку, проте, обробляти її він не може, оскільки вона фактично використовується (обробляється) відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

На вимогу сина звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було йому відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2011 року укладеного між ОСОБА_2 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

Вказаний договір оренди землі вона не підписувала, а тому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0643 га, кадастровий номер :06:001:0106, розташованої на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між ОСОБА_2 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці» 10 жовтня 2011 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0643 га, кадастровий номер :06:001:0106, розташованої на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між ОСОБА_2 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці» 10 жовтня 2011 року.

Вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення ДСП «Агрофірма Гвіздівці» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог чинного законодавства та без волевиявлення позивача на його укладення, а тому підлягає визнанню недійсним.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК. саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №088054 від 02 листопада 2011 року позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,0643 га, кадастровий номер :06:001:0106, що розташована на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що остання просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2011 року, укладеного між нею та відповідачем з тих підстав, що вона його не підписувала, тобто на його укладення не було її волевиявлення.

Позивачем в обґрунтування позову надано суду для огляду оригінали договорів оренди землі від 10 жовтня 2011 року з яких вбачається, що орендодавець ОСОБА_5 та орендар ДСП Агрофірма Гвіздівці» в особі директора ОСОБА_6 уклали договір про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного виробництва площею 2,0643 га. Вказані договори підписані від імені ОСОБА_2 та директора ДСП «Агрофірма Гвіздівці» ОСОБА_6

Заперечуючи проти позову ДСП «Агрофірма Гвіздівці» зазначала про те, що відсутні підстави для визнання договору оренди землі недійсним.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд врахував, що перевірка належності підпису особі та встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України призначив експертизу, та відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України вжив заходів до перевірки обставин справи щодо підписання позивачем договору оренди землі від 10 жовтня 2011 року, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №100-К від 12 березня 2016 року досліджувані підписи на 2 екземплярах договору оренди від імені ОСОБА_2 виконані не самою ОСОБА_2, а ОСОБА_7

Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 підписувала примірники договору оренди земельної ділянки і давала згоду на укладення договору оренди від 10 жовтня 2011 року.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 отримувала орендну плату на виконання договору оренди землі, а тому своїми діями фактично схвалила вказаний договір є помилковими, виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач на протязі 2012-2014 років отримувала орендну плату. Крім того, судом встановлено, що позивач з 2009 року перебуває в Італії.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього сільськосподарського підприємства «Агрофірма Гвіздівці» відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: