Справа № 589/4720/15-ц
Провадження № 2/589/63/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі : головуючого судді Шпак З.П., при секретарі Нагорній Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Шостка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з названим позовом, який мотивувала тим, що 03.12.2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики за умовами якого, вона, як позикодавець, передала у власність позичальнику, тобто ОСОБА_2, грошові кошти в сумі 38000.00 грн. Підтвердженням укладення договору є розписка від 03.12.2013 року, яку надав їй позичальник, де зазначалось, що ОСОБА_2 отримав від неї, ОСОБА_1, грошові кошти в зазначеній сумі. Оскільки ОСОБА_2 свої зобов»язання по виконанню договору позики не виконував, 26.08.2015 р. вона змушена була письмово звернутись до нього з вимогою про повернення суми позики. Незважаючи на це, ОСОБА_2 ігнорував її вимогу, добровільно взяті на себе зобов»язання виконувати відмовляється, тому вона змушена була звернутись до суду з даною заявою. В судове засідання позивачка не з»явилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить протокол судового засідання та розписка позивачки, до суду з письмовими заявами про відкладення розгляду справи або іншими клопотаннями не зверталась, враховуючи розумні строки розгляду справи та пояснення позовних вимог позивачкою у судовому засіданні від 16.05.2016 року, суд вважає можливим розглянути справу по суті, за відсутності позивачки, на підставі наданих доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, надана заява про розгляд справи за його відсутності та адвоката ОСОБА_3, просять в позові відмовити за необґрунтованістю та ухвалити рішення на підставі наданих доказів. У судових засіданнях, проведених раніше, відповідач позовні вимоги взагалі не визнає, бо ніякого займу грошей у позивачки він не робив. Дійсно, 03.12.2013 року ним була надана ОСОБА_1 розписка про те, що він отримав від неї 38000.00 грн., але це компенсація за ті витрати, що він особисто вклав у розвиток аптечного бізнесу, який створив разом з іншим підприємцем ОСОБА_4 та в подальшому був придбаний позивачкою від імені ОСОБА_4 Взагалі ОСОБА_1 мала віддати йому 66000.00 грн., але оскільки грошей у неї не було, віддавала частинами, першу частину в сумі 28000,00 грн. ОСОБА_1 віддала його дружині у березні 2013 року. Всі витрати, що він поніс при створенні аптечного бізнесу, підтверджуються документами. Враховуючи, що ОСОБА_1 понесла збитки в аптечному бізнесі, і таким чином, намагається повернути гроші, просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Справа розглядається за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені слідуючи обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тобто договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зміст договору як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України становлять як умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так і умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена як розписка, так і інший документ.

З наданої ОСОБА_1 розписки не вбачається, що це є підтвердженням грошових зобов»язань, які характерні для договору позики,відсутні будьякі умови відносин, тому вважати, що між сторонами існували договірні зобов»язання з цього приводу суд не може.

Навпаки, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що її чоловік, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 намагались організувати аптечний бізнес, для чого кожний з них вклав у спільну справу визначені грошові кошти. Пізніше цей бізнес був проданий ОСОБА_1, яка, в свою чергу, зобов»язувалась сплатити їм компенсацію за виконані будівельні роботи, придбане обладнання та таке інше, сплата коштів мала відбуватись частками, бо всієї суми у ОСОБА_1 не було. Першу частину цих коштів ОСОБА_1 разом зі своєю донькою віддала їй, зажадавши отримати про це розписку від неї. Другу частину боргу вона віддала чоловікові ОСОБА_6, про що він також написав розписку. Ніяких грошових зобов»язань перед ОСОБА_1 вони не мали та не мають.

Про те, що сім»я відповідача здійснювала підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами та вела спільну справу з іншим підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджується доказами, які надав відповідач, а саме: ліцензією на роздрібну торгівлю лікарськими засобами, свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП, договором оренди від 22.01.2011 р., паспортом аптечного закладу, довіреністю, договором оренди нежитлового приміщення від 26.09.2011 р. про державну реєстрацію ФОП, товарними чеками на придбання товарів по облаштуванню аптеки, а.с. 22-33, 64-77.

Але відносини, що утворились між позивачкою та відповідачем у сфері підприємницької діяльності стосуються інших відносин, які не є предметом спору, надати ж докази того, що ОСОБА_6 брав на себе грошові зобов»язання перед ОСОБА_1, позивачка не спромоглась, бо розписка на яку вона посилається як на позику, свідчить лише про передачу грошей від однієї сторони до іншої, без посилання на будь-які умови.

Враховуючи, що кожна сторона відповідно до ст. 60 ЦПК України зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 628, 1046 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, що не були присутніми при проголошенні - в той же строк, з моменту отримання копії рішення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7.П.Шпак