Справа № 489/6117/15-ц
Номер провадження 2/489/151/16
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2016 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - Коваленко О.Л.,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 19.09.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачкою був укладений Кредитний договір № 479/ФК, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 52 695 доларів США з виплатою 13,1 % річних за його використання на строк до 18.09.2027 р. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Банком та відповідачкою було укладено також договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку АДРЕСА_1. Однак у встановленому кредитним договором порядку відповідачка свої зобов?язання не виконала, в зв?язку з чим утворилась заборгованість.

30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ «Дельта Банк» остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості , станом на 13.01.2016 р., в сумі 752 562 грн. 76 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «ДельтаБанк».

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на майно в судовому порядку не передбачено положеннями чинного законодавства. Крім того зазначав, що відповідачка не підписувала договір та оцінка майна не належна, не згоден із сумою заборгованості.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19.09.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 479/ФКВ-07, відповідно до якого відповідачці було надано кредит в сумі 52 695 доларів США на строк до 18.09.2027 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,1 % річних.

Також 19.09.2007 р. між Банком та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 480/ФК-07, відповідно до якого Банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію для оплати витрат на страхування предмета забезпечення за цим договором.

В забезпечення виконання позичальником зобов?язань за Кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір № 479/ZФКВ-07, посвідчений ПН ММНО Горбуровим К.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2393. Згідно умов даного Договору ОСОБА_3 передала в іпотеку Банку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, яка має наступні характеристики: поштова адреса - АДРЕСА_4; будівельний номер квартири - 13; поверх - 4; кількість кімнат - 3; загальна проектна площа - 71,87 кв.м. Після завершення будівництва та здачі нерухомості до експлуатації ця нерухомість стає предметом іпотеки.

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 479/ФКВ-07 від 19.09.2007 р., а також за кредитним договором № 480/ФК-07.

24.04.2008 р. ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін до вищевказаного договору, відповідно до якого встановлено, що предметом іпотеки за цим договором є нерухомість: квартира АДРЕСА_3.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на бланку серія НОМЕР_1, від 04.02.2008 р., виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 04.02.2008 р. на підставі рішення Виконавчого комітету ММР від 20.12.2007 р. за № 2692, зареєстрованого КП «ММБТІ» 04.02.2008 р. в реєстровій книзі 137, номер запису 22260.

30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 4.1 вказаного Договору в порядку, обсязі і на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, укладеним 19.09.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 за № 479/ФКВ-07,, станом на 13.01.2016 року, утворилась заборгованість в розмірі 752 562 грн. 76 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 30 599.39 дол. США, що еквівалентно 711 974 грн. 60 коп., заборгованість за відсотками - 801,35 дол. США, що еквівалентно 18 644 грн. 82 коп., пеня - 17 327 грн. 65 коп., 3 % від простроченої заборгованості по процентам - 911 грн. 44 коп.

ПАТ "Дельта Банк" письмово зверталось до позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 з вимогою відносно погашення наявної заборгованості, а також попереджав про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.1.4 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Між тим позивачем ПАТ «Дельта Банк» заявлено вимоги про звернення стягнення на майно шляхом визнання за ним права власності на заставлене майно.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або за процедурою продажу, встановленою статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законодавством підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1851цс15.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»).

Аналогічний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2457цс16 від 02.11.2016 р.

У відповідності до положень п. 4.4.1 Іпотечного договору № 479/ФКВ-07, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, Іпотекодержатель має право згідно зі ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" набути право власності на предмет іпотеки. При цьому договір про задоволення вимог іпотеко держателя є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки - нерухомість.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на заставлене майно в порядку звернення стягнення на нерухомість не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень діючого законодавства він має можливість задовольнити свої вимоги у позасудовий спосіб, через що його права не є порушеними.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо виконання підпису не відповідачем, а іншою особою у кредитному договорі, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду, за відсутності вимоги про визнання договору недійсним з цих підстав. Також безпіставні твердження представника відповідача щодо невірно визначеної позивачем суми боргу та оцінки майна , оскільки ці посилання не підтверджені відповідними доказами.

Згідно ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути несплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 11 355 грн. 69 коп.

Керуючись ст. ст. 30, 62, 202, 88, 209 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», МФО 380236, , на користь держави судовий збір в розмірі 11 355 грн. 69 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.С.Тихонова