Ухвала

іменем України

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом, у якому просили усунути перешкоди у користуванні належною їм квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, посилаючись на ті обставини, що відповідачі вселились у квартиру без їх дозволу, самоправно зайняли її та не бажають добровільно звільнити, чим порушують їх право власності.

Відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом, у якому просили визнати за ними право власності на цю квартиру за набувальною давністю, оскільки вони з 2003 року проживають у квартирі за згодою власника, зробили ремонт та сплачують комунальні послуги, відкрито та безперервно користуються нею.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_12, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 із квартири АДРЕСА_1.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом не надали доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачі проживали у квартирі позивачів як тимчасові мешканці, тому на вимогу власників зобов'язані негайно звільнити її, однак відмовляються добровільно виселитися, тому підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла.

Рішення апеляційного суду є правильним та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 10 лютого 1995 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності згідно з дублікатом свідоцтва про право власності від 18 серпня 2014 року.

У 2002 році ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_10 1 200 доларів США на виконання можливої угоди купівлі-продажу квартири, передала їй ключі від квартири та дозволила проживати у ній.

Із 2003 по 2014 рік у квартирі проживали ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, сплачували комунальні послуги за користування житлом, однак будь-яких угод щодо купівлі-продажу цієї квартири чи договорів оренди з власниками квартири укладено не було.

Із грудня 2014 року між сторонами почали виникати суперечки з приводу користування та розпорядження квартирою і власники вимагали від відповідачів, як тимчасових мешканців, звільнити квартиру, однак вони відмовляються виконати цю вимогу та вважають, що набули право власності на цю квартиру за набувальною давністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав їм належну оцінку та, встановивши, що відповідачі не надали доказів того, що добросовісно заволоділи спірною кватирою та продовжують відкрито, безперервно володіти нею протягом десяти років, а квартира перебуває у власності позивачів, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за відповідачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, як передбачено ст. 344 ЦК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав належну оцінку поданим доказам та правильно виходив з того, що власники квартири дозволили відповідачам тимчасово проживати у їхній квартирі, між ними не було укладено у встановленому законом порядку угод щодо оренди або найму житлового приміщення, тому вони є тимчасовими мешканцями, які на вимогу власників зобов'язані негайно звільнити квартиру.

Однак відповідачі добровільно відмовляються звільнити її та перешкоджають позивачам користуватись своїм майном, що є підставою для усунення цих перешкод та їх виселення в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, як передбачено ст. 98 ЖК України, ст. 391 ЦК України, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано закон, що регулює відносини, які виникли між сторонами, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відхилити, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко