АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

21 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 листопада 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року

встановила:

у січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила (з урахуванням уточнень від 01.07.2015 р.) визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 26.09.2013 р. ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину, видане 02.04.2015 р. ОСОБА_2, надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, перерозподілити спадкове майно та визнати за нею право власності на Ѕ частину АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 р. позовні вимоги було задоволено частково - визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнано за позивачем право власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4 141 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача -ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Також представник подав скаргу на додаткове рішення, в якій просить додаткове рішення скасувати та відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду позивач зазначала, що її рідними сестрами були ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 В серпні 2014 р. їй випадково стало відомо про смерть ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. В зв'язку з цим вона не змогла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті сестри, належну їй квартиру АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_4, якій 26.09.2013 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. вказану квартиру успадкувала її дочка - ОСОБА_2, якій 02.04.2015 р. було видано свідоцтво про право на спадщину. Оскільки позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, вона просила визнати частково недійсними вказані свідоцтва про право на спадщину за законом в Ѕ частині, надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, перерозподілити спадкове майно та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 р. позовні вимоги було задоволено частково - визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнано за позивачем право власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири та відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що через хворобу позивача, її похилий вік та обмежені фізичні можливості, недобросовісні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вона була необізнана про смерть спадкодавця, а тому не подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, що є підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, перерозподілу спадщини та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири.

Такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов висновку, що померла ОСОБА_4 та ОСОБА_2 діяли недобросовісно, оскільки не повідомили нотаріусу про існування іншого спадкоємця, не надали нотаріусу доказів про відмову позивача від прийняття спадщини, усунення її від спадкування або повідомлення позивача про виникнення у неї права на спадкування - про смерть ОСОБА_5

Однак чинним ЦК України не передбачено покладення таких обов'язків на спадкоємців, які подають заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємців повідомити про відкриття спадщини кредитора спадкодавця, якщо їм відомо про його борги.

Також тільки щодо кредитора закон передбачає право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, якщо він не знав і не міг знати про відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Відповідно до ст.1269 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Тому закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Надання додаткового строку для прийняття спадщини врегульовано в ч. 3 ст. 1272 ЦК України, в якій зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Тому положення цієї статті можуть бути застосовані у випадках, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, що слід розглядати як поважні причини.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тому висновки суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме посилання позивача на те, що про смерть рідної сестри їй стало відомо лише через півтора року після цього - в серпні 2014 року, оскільки вона з нею не спілкувалася протягом тривалого часу, є помилковими та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Позивач та її сестра - померла ОСОБА_5 проживали в м. Києві. Сам по собі факт необізнаності про смерть спадкодавця не свідчить про наявність істотних труднощів для спадкоємця для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори і тим більше не є причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, є взаємовиключними посилання позивача на похилий вік та важку хворобу, як на перешкоду для подання заяви про прийняття спадщини протягом 6-місячного строку.

В позовній заяві позивач зазначала, що не подала таку заяву в зв'язку з необізнаністю про смерть сестри. В заяві про уточнення позовних вимог від 01.07.2015 р. також вказувалось лише про необізнаність про смерть сестри.

При цьому дані про хворобу позивача було подано представником позивача 01.07.2015 р. в додатку до Заперечень на дії головуючого. У Виписці з медичної картки зазначено про звернення до лікаря 02.03.2015 р. з приводу запаморочення, хиткість, періодичні болі в спині, діагноз: цереброваскулярна хвороба, ішемічна хвороба серця, остеохондроз хребта, забій лівої голені. У Висновку про обстеження ОСОБА_1 від 15.06.2015 р. вказується про скарги на запаморочення, загальну слабкість, хиткість при пересуванні, діагноз: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., цереброваскулярна хвороба. Тобто вказані дані про хворобу позивача відносяться до 2015 р.

В суд апеляційної інстанції представником позивача було надано Довідки від 17.06.2012 р. та 22.06.2012 р., в яких вказано діагноз - перелам шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, рекомендовано гіпсові іммобілізацію терміном до 6 тижнів та лікарські засоби.

При цьому слід зазначити, що всі заяви до суду підписувала особисто позивач, даних про встановлення опіки над позивачем матеріали справи не містять, довіреність на право представляти її інтереси в суді було підписано позивачем 23.12.2014 р. в приміщенні у нотаріуса ЗубковаО.Л., який посвідчував довіреність (а/с 19), а заяву від 29.06.2015 р. - тим же нотаріусом було посвідчено вдома за місцем проживання позивача. Таким чином, даних про нездатність ОСОБА_1 на вчинення свідомих дій через хворобу протягом березня-вересня 2013 р., що можливо було б розглядати як перешкоду для подання заяви про прийняття спадщини, матеріали справи не містять.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки наведені обставини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Також слід скасувати додаткове рішення про стягнення на користь позивача судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 761/794/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5220/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.