Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа - Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Коломієць І.М. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№51619841 від 11.07.2016 року; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Коломієць І.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №51619841 від 11.07.2016 року.

Скарга вмотивована тим, що 11.07.2016 р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві Коломієць І.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №51619841 з виконання судового наказу №755/10943/14 від 23.05.2014р., виданого Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 на корить КП «Житло-сервіс» 7947,63 грн. Заявник зазначає, що борг в сумі 7947,63грн. сплачено нею з квітня 2014р. На момент винесення постанови про арешти майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№516198941 від 11.07.2016р., борг був сплачений і необхідності в таких діях держаного виконавця не було. У разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження підлягає закінченню. Постанови про закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не винесено. 15.08.2016р. скаржник отримала копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№51619841 від 11.07.2016р. Державний виконавець не повідомив скаржника належним чином про відкриття виконавчого провадження. А в разі підтвердження виконання боржником рішення суду в добровільному порядку, державний виконавець закінчує виконавче провадження і виконавчий збір не стягується. Винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №51619841 від 11.07.2016р. є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки порушуються права скаржника вільно розпоряджатися своєю приватною власністю та завдає матеріальних збитків.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст поданої скарги та просила її задовольнити. Додатково зазначила, що постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження отримала в поштовій скрині. Сума заборгованості була сплачена після видачі судового наказу та час винесення постанови про арешт майна, заборгованість була відсутня. Після отримання постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження заявник усно повідомляла державного виконавця про виконання нею судового наказу в добровільному порядку. Відсутність заборгованості підтверджують квитанції, проте стягувач не надає заявнику довідку про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, заборгованість була реструктуризована за угодою та в подальшому погашена. В повідомленні ГІОЦ помилково зазначено про наявність боргу за угодою. Постанову по закінчення виконавчого провадження заявник не отримувала.

Державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Коломієць І.М. в судове засідання не з'явилася, подала до суду «заперечення проти позову» (а.с.31-33) з додатками, в яких просила розглядати скаргу за відсутності представника ВДВС та відмовити в задоволені скарги. В запереченнях зазначено, що 08.07.2016р. втретє до Відділу на примусове виконання надійшов судовий наказ №755/10943/14, виданий 07.07.2014 р. Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-Сервіс» борг у сумі 7947,63грн. 11.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Заходи щодо виявлення майна боржника та його доходів виявилися безрезультатними. Даний виконавчий документ направлено для подальшого виконання до Овруцького РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, оскільки у власності боржника перебуває земельна ділянка. Додатково повідомила, що на виконанні у відділі перебував судовий наказ №2604/13831/12, виданий 24.10.2012 Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» борг у сумі 13031,19грн., який також в подальшому було направлено до Овруцького РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області за місцезнаходженням майна боржника.

Представник Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, з долученими копіями матеріалів виконавчих проваджень, у тому числі ВП№51619841, вивчивши матеріали цивільної справи №755/10943/14-ц, суд приходить до наступного.

Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено коло учасників виконавчого провадження, які мають право звернутися до суду із скаргою, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (частина перша статті 385 Цивільного процесуального кодексу України). Доказів на підтвердження дати отримання заявником оскаржуваної постанови державного виконавця матеріали надісланих на адресу суду копій матеріалів виконавчого провадження, не містять, отже строк на звернення з даною скаргою до суду слід вважати не пропущеним.

Судом встановлено, що 23.05.2014 р. Дніпровським районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати), комунальні послуги в розмірі 7825,83грн. та судовий збір в сумі 121,80грн. (справа 755/10943/14-ц, а.с.39).

Згідно з ч. 1 ст. 19 та ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що видається судом (п. 1 ч. 2 ст. 17 Цього Закону) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

На підставі заяви стягувача від 29.06.2016 року, одержаної ВДВС 08.07.2016р. (а.с.53-54), головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Коломієць І.М. внесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51619841 з примусового виконання судового наказу №755/10943/14, виданого 07.07.2014р. Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 7947,63грн. (а.с.58).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) (далі по тексту - Закон), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З метою забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем на адреси вповноважених установ направлялися запити з метою встановлення інформації про наявні у боржника рахунки та доходи.

Відповідно до ч. 2, 5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно інформації, отриманої державним виконавцем на запити, ДФС України повідомила про відсутність даних щодо ОСОБА_1 про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб (а.с.62), про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями (а.с.63), ПФУ - про відсутність даних про офіційне працевлаштування боржника (а.с.64) та про відсутність інформації про отримання боржником пенсії (а.с.65).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі про примусове виконання рішення у спосіб і порядку, визначеному виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положення ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

11.07.2016 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Коломієць І.М. внесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 7947,63грн. (а.с.4, 60).

Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що вона сплатила заборгованість за судовим наказом є необґрунтованим, оскільки докази звернення заявника до державного виконавця із заявами про погашення заборгованості перед стягувачем з наданням підтверджуючих сплату документів, відсутні, крім того, квитанції про оплату житлово-комунальних послуг не є доказом повної оплати заборгованості перед стягувачем, а в провадженні ВДВС перебувало не одне виконавче провадження, що були відкриті на підставі судових наказів (а.с.35-67). При цьому оплата заявником у вересні 2016 року зазначеної в повідомленні ГІОЦ заборгованості (а.с.28) не є доказом відсутності у заявника заборгованості як на дату винесення судового наказу у 2014 році, так і на дату винесення постанови про арешт майна боржника від 11.07.2016р.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та відповідно підстав для визнання неправомірною та скасування такої постанови, оскільки державний виконавець при винесення оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому законом повноважень та у відповідності до вимог законодавства України, яке регулює діяльність державної виконавчої служби.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересована особа Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві є необґрунтованою, та залишається судом без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла нас виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 208-210, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я :