УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

державного виконавця Касабян-Упадової С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому подання головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове проникнення до житла, -

встановив:

25 жовтня 2016 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ОСОБА_1 з поданням про надання дозволу на примусове входження до квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій. В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні Другого МВ ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 79 493,62 грн. на користь ОСОБА_3, відкритого на підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду № 686/22120/13 від 13.01.2014 року, та стягнення податкового боргу з ОСОБА_2 на користь ДПІ в м. Хмельницькому у сумі 10 276,92 грн. відповідно до вимоги ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФСУ у Хмельницькій області № ф-1274-23-у від 16.11.2015 року. Вказує, що добровільно боржник рішення суду не виконав, виклики та вимоги державного виконавця не виконує, ухиляється від виконання рішення суду, у звязку з чим була винесена постанова про накладення арешту на належне останньому все рухоме та нерухоме майно.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримала та просила його задовольнити.

Заслухавши державного виконавця, дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що дане подання не є обґрунтованим і тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2013 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 20.09.2011 року в сумі 74 000 грн., проценти за користування коштами в сумі 345 грн. 67 коп., 3 % річних за прострочення зобовязань в сумі 4 360 грн. 93 коп., судові витрати в сумі 787 грн. 02 коп., а всього 79 493 грн. 62 коп.

На виконанні Другого МВ ДВС м. Хмельницький перебуває виконавче провадження № 41498169 з примусового виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на підставі виконавчого листа № 686/22120/13, виданого 13.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 79 493,62 грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2014 року.

Проте, докази про надіслання боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст.31 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження", повідомлення про вручення боржнику таких постанови, в матеріалах справи відсутні.

Згідно наданої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; у процесі виконання рішення за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових приміщень чи інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (частина перша статті 55 Основного Закону України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 Кодексу).

В обґрунтування подання державним виконавцем зазначено, що згідно відповідей з Державної податкової служби України від 17.10.2014 року та 10.08.2016 року за боржником ОСОБА_2 зареєстровано рахунки у банківських установах, на які постановою про арешт коштів боржника від 05.03.2014 року та 17.10.2016 року.

А згідно відповіді № НОМЕР_1 від 10.08.2016 року Пенсійного фонду України встановлено, що боржник не перебуває в трудових відносинах та не перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Державним виконавцем направлялись ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_3, вимоги державного виконавця про зобовязання зявитись до державного виконавця та надати все майно для опису та арешту від 08.04.2014 року, 18.08.2014 року ним неодноразово були зроблені виходи за вищевказаною адресою, проте провести опис належного майна боржнику не вдалося, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв, але відомостей, що вказані вимоги отримував боржник у матеріалах відсутні.

Хоча і на підтвердження вказаного твердження суду були надані акти державного виконавця складені 15.01.2014 року, 08.04.2014 року, 18.08.2014, 01.10.2014 року. Разом з цим, відомостей про те, що боржник отримував вказані вимоги державним виконавцем не надано. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець належним чином повідомляв боржника про те, що має намір оглянути приміщення та описати майно.

Згідно повідомлень ПЗВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області від 27.03.2014 року, 24.04.2014 року та 26.12.2014 року, повідомлення доставити ОСОБА_2 не представилось можливим, оскільки при відвідуванні за адресою: АДРЕСА_3, двері квартири ніхто не відчиняв, а сусіди в усній формі повідомили, що не бачили ОСОБА_2 протягом тривалого часу і де б він міг знаходитись на теперішній час їм не відомо.

Крім того, із актів державного виконавця від 25.03.2014 року, 02.04.2016 року, 08.04.2014 року, 18.04.2014 року, 24.04.2014 року вбачається, що державним виконавцем неодноразово здійснювались відвідування боржника за його адресою реєстрації, однак двері квартири ніхто не відчиняв та не відповідав.

Необхідність надання дозволу на примусове проникнення до квартири боржника повинно бути належним чином вмотивовано.

Однак, з наданих до подання матеріалів державного виконавця не вбачається, що боржник злісно ухиляється від виконання вимог державного виконавця про надання можливості провести огляд та опис майна. Відсутні докази тому, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а також підтвердження отримання вимог державного виконавця, що долучені до матеріалів подання. Також, з актів державного виконавця не слідує, що ОСОБА_2 відмовився від проведення виконавчих дій, оскільки у актах вказано, що двері ніхто не відкрив. До того ж такі акти складені лише в 2014 року.

Будь-яких інших доказів, на підтвердження того, що державним виконавцем використано усі права надані чинним законодавством для виконання судового рішення, суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що примусове входження до житла, належного боржнику є крайнім заходом та подання про застосування такого засобу є передчасним, оскільки державним виконавцем не використано усі права надані чинним законодавством державному виконавцю для виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дане подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 210, 376 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

постановив:

Подання головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький ОСОБА_1 про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу через суд першої інстанції, який її ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено ухвалу - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя