У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 12 500 грн за кредитним договором від 28 липня 2008 року.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 28 липня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 3 000 грн зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, оформлений відповідною заявою відповідачки, в якій зазначено про її ознайомлення із умовами та правилами надання банківських послуг.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 12 500 грн 95 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з останньої.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 2 994 грн 45 коп., заборгованість з відсотків у розмірі 3 687 грн 22 коп., заборгованість з комісії у розмірі 1 370 грн, штраф у розмірі 625 грн 53 коп., а всього - 8 764 грн 20 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що надана позивачем довідка про термін дії кредитної картки, виданої ОСОБА_3 строком до грудня 2011 року, є неналежним доказом у зв'язку із тим, що вона підписана неуповноваженою особою, а оскільки останній платіж відповідачка здійснила 02 грудня 2008 року, а з цим позовом банк звернувся до суду у жовтні 2014 року, дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що банк не пропустив строк позовної давності, оскільки строк дії картки встановлено до грудня 2011 року, тоді як з позовом банк звернувся у жовтні 2014 року, а враховуючи останній платіж відповідачки у грудні 2008 року, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості у розмірі 8 764 грн 20 коп.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі заяви від 28 липня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 3 000 грн 00 коп. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 12 500 грн 95 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 994 грн 45 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом - 6 313 грн 24 коп., заборгованості з пені та комісії - 2 359 грн 88 коп. та штрафів - 250 грн (фіксована частина) та 583 грн 38 коп. (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії картки № 828592 «Універсальна» установлено до грудня 2011 року (12/11) (а. с. 109).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачка подала відповідну заяву, оскільки термін дії картки встановлено до грудня 2011 року, а з цим позовом банк звернувся до суду у жовтні 2014 року; при цьому, враховуючи здійснення відповідачкою останнього платежу у грудні 2008 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності.

Крім того, є необґрунтованими доводи відповідачки щодо розгляду справи неповноважним складом суду, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема і довідкою секретаря судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області Приходько Л.А., виданою на підставі п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25, та п. п. 6, 6.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу апеляційного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року, чинних на час розгляду справи (а. с. 128).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана