Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

прокурора Угринович О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, приватний нотаріус КМНО Біловол Сергія Миколайович, про визнання права власності на майно в порядок спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що прийняв спадщину, та за позивачем визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

14.05.1991 ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_4, який доводився їй сином.

13.08.2014 ОСОБА_4 заповів все своє майно позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4

Позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього, проте отримав відмову, мотивовану тим, що після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_4 не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що її не прийняв.

Так, за квартиру АДРЕСА_1 згідно довідки ЖБК «Дніпровець-2» повністю сплачені пайові внески ще 20.09.1982 року в розмірі 3 638,22 рублів ОСОБА_5 Право власності на це майно зареєстровано за останньою, про що свідчить реєстраційне посвідчення КМБТІ за 16.11.2004 рік.

Позивач стверджує, що ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 хоча і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, проте фактично проживав за адресою реєстрації та проживання своєї матері, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних платежів, які він здійснював, а також тим, що він здійснював поточний ремонт цієї квартири, в подальшому надавав квартиру в оренду.

Посилаючись на останнє, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_4 прийняв спадщину у виді квартири АДРЕСА_1 фактично, оскільки не заявив про свою відмову від неї. Позивач зазначає, що відповідне право на цю спадщину увійшло у спадкову масу після його смерті.

Щодо іншої квартири зазначає про те, що згідно довідки ЖБК «Сонячний» від 23.08.1977 року, яка видана ОСОБА_5, загальна вартість квартири встановлена в сумі 3 675,25 рублів. Станом на 01.08.1977 року виплачено лише 3 026,61 рублів. Згідно квитанції від 08.06.1981 року, виданої також ОСОБА_5, сплачено останній пайовий внесок за квартиру в сумі 1 596,33 рублів. А згідно рішення КМР народних депутатів №931 від 08.06.1981 року, дана квартира знята з обліку ЖБК «Сонячний» та закріплена за ОСОБА_5 із родиною в дві особи (вона і син). Згідно іншого рішення КМР народних депутатів №399/1 від 23.04.1984 року, дана квартира закріплена за ОСОБА_4

Підсумовуючи викладене, позивач звертає увагу суду на те, що саме ОСОБА_4 на момент своєї смерті був єдиним власником квартири АДРЕСА_2.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я позивача на все своє майно, просить визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ним на вищезазначені дві квартири (а.с.3-7)

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених судом вище.

Третя особа, приватний нотаріус, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.179)

Представник КМР в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, подав заяву про свою неможливість бути присутнім в суді, проте жодних обґрунтувань чи доказів на підтвердження поважності пропуску судового засідання суду не подав. Зважаючи на наявність в матеріалах справи також заяв про розгляд справи за відсутності представника КМР та письмових заперечень проти позову суд вважав можливим провести розгляд справи за відсутності даного представника, зважаючи на тривалий час перебування справи в провадженні суду (а.с.90)

Як вбачається з тексту заперечень КМР категорично не погоджується із твердженнями позивача про те, що ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_5 прийняв спадщину шляхом постійного проживання із нею, оскільки, на думку КМР, належних та допустимих доказів цього суду не надано, крім того, звертають увагу суду на те, що сам ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері не звертався.

Прокурор також вважав відсутніми підстави для задоволення позову, наполягав на тому, що дійсно під час судового розгляду не було встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті матері проживав разом із нею, оскільки був зареєстрований за зовсім іншою адресою, квитанції про оплату комунальних платежів не можуть бути доказом такого проживання саме на момент смерті ОСОБА_5, відтак він не прийняв спадщину після її смерті на квартиру АДРЕСА_1, відповідно позов в частині визнання права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом не може бути визнано і за позивачем. Щодо іншої квартири АДРЕСА_2, то прокурор звертав увагу на відповідне рішення КМР, згідно якого є незрозумілим що перейшло у власність: пай або квартира.

Судом було відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про виклик нотаріуса ОСОБА_6, який посвідчував заповіт ОСОБА_7 на користь позивача, оскільки припущення прокурора щодо його ймовірної недійсності не є предметом розгляду даної справи, жодна із сторін така вимоги не заявляла, а також голови правління ЖБК «Сонячний» ОСОБА_8, оскільки наведені прокурором мотиви такого виклику, а саме надати пояснення з приводу можливого переходу права власності на одну із квартир, характеристику померлого ОСОБА_4, інформацію про тих чи інших осіб, які проживали в спірних квартирах, не заслуговують на увагу та в контексті ч.2 ст.59 ЦПК України доводяться іншими засобами доказування.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилають ся як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

При перевірці доводів позивача щодо належності на праві власності ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 судом було встановлено наступне.

Так, згідно довідки ЖБК «Дніпровець-2» від 23.11.1992 року , виданої ОСОБА_5, яка, як зазначено в цій довідці «є власником квартири АДРЕСА_1» (2 кімнати на 5 поверсі) загальною площею 44,0 кв.м, житловою 29,4 кв.м, на підставі рішення виконавчого комітету КМР народних депутатів від 01.06.1987 року (дублікат довідки виданий 15.10.2004 за №41), оскільки ОСОБА_5 повністю сплачені паєнакопичення за квартиру (а.с.42)

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого КМБТІ 16.11.2004 року, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 про що записану в реєстрову книгу №14-82 за реєстровим №144/29999 (а.с.44)

Згідно відповіді КМБТІ від 05.06.2015 №7246 (И-2015) право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.116)

Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій внесок в квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

Таким чином, зважаючи на те, що пайові внески були повністю виплачені, право власності у передбаченому на той час поряду законодавством було зареєстровано, підстав заперечувати проти того, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 немає.

Відсутність відомостей про це у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 22.04.2016 також не спростовує ці обставини (а.с.198)

Однією з вимог позивача є визнання померлого ОСОБА_4 таким, що прийняв спадщину на цю квартиру фактично після смерті матері ОСОБА_5, одночасно це є підставою позову.

Так, аналізуючи докази, які надані позивачем на підтвердження цього, слід навести наступне.

З представлених суду документів вбачається, що 14.05.1991 ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_4 (а.с.8-9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10)

Проте, згідно витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася (а.с.141)

Відповідно до п.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Проте, за переконанням суду позивачем не доведено, що ОСОБА_4 прийняв спадщину у виді квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 фактично, оскільки суд критично сприймає наступні докази на підтвердження того, що він на час смерті ОСОБА_5 разом із нею проживав в цій квартирі.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України , він не заявив про свою відмову від неї.

Так, з різноманітних документів у справі вбачається, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_5 (а.с.8)

Згідно даних, які містяться в заповіті від 13.08.2014 року, яким ОСОБА_4 заповів все своє майно позивачу, посвідчений нотаріально, ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.79)

Сам позивач не заперечує той факт, що померлий ОСОБА_4 не був зареєстрований ні на момент смерті матері, ні на момент своєї смерті в квартирі АДРЕСА_1.

Надані суду квитанції оплати за комунальні послуги не можуть свідчити про проживання ОСОБА_4 в цій квартирі, відтак суд не приймає їх як доказ у справі, тим більше, що ОСОБА_5 померла в квітні 2011 року, а квитанції надані починаючи з 2012 року (а.с.16-32)

Сдача житла в оренду, на чому акцентує увагу позивач апріорі не може свідчити про те, що така особа приймає спадщину після власника житла, таким чином, договори оренди квартири АДРЕСА_1 від 02.03.2012 року та 09.08.2013 року також не можуть свідчити про те, що ОСОБА_4 постійно проживав із матір`ю.

Обставини нібито постійного проживання на час смерті ОСОБА_5 у вищезазначеній квартирі разом із сином ОСОБА_4, наведені свідком ОСОБА_9, яка проживає за адресою АДРЕСА_3, тобто не по вул. Саратовській в м. Києві, суд вважає неспроможними на предмет підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_4 шляхом «постійного проживання» із матір`ю. В задоволенні клопотання про виклик інших свідків було судом відмолено, зважаючи на те, що вони також мають інше місце проживання та реєстрації і досить критично можна сприймати їх судження з поставленого позивачем питання постійного проживання на момент смерті ОСОБА_5 її сина ОСОБА_4

Також позивачем не заперечується, що із заявами про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження ОСОБА_4, при тому що у паспорті його як ймовірного спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи, він не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання ОСОБА_4 таким, що прийняв спадщину фактично після смерті своєї матері ОСОБА_5, та відповідно відсутні і підстави для визнання права власності в порядку спадкування за позивачем на квартиру АДРЕСА_1.

Щодо квартири АДРЕСА_2, то суд встановив наступні обставини.

13.08.2014 ОСОБА_4 заповів все своє майно позивачу, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Жерлицькою О.В., та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.11-12)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13)

09.09.2014 позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Біловол С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.74), була заведена спадкова справа (а.с.83)

Так, згідно довідки ЖБК «Сонячний» від 23.08.1977 року, яка видана ОСОБА_11, загальна вартість квартири встановлена в сумі 3 675,25 рублів. Станом на 01.08.1977 року виплачено лише 3 026,61 рублів (а.с.37)

Згідно квитанції від 08.06.1981 року, виданої також ОСОБА_5, сплачено ОСОБА_11 останній пайовий внесок за квартиру в сумі 1 596,33 рублів (а.с.39)

Згідно рішення КМР народних депутатів №931 від 08.06.1981 року, дана квартира знята з обліку ЖБК «Сонячний» та закріплена за ОСОБА_5 із родиною в дві особи (вона і син) (а.с.38)

Згідно довідки за підписом Голови правління ЖБК «Сонячний» ОСОБА_8 за дану квартиру повністю виплачений пайовий внесок в 1984 році (а.с.163)

Згідно рішення КМР народних депутатів №399/1 від 23.04.1984 року «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК про прийняття нових членів кооперативів внаслідок передачі паю або переходу в спадщину із закріпленням квартир таким громадянам, а саме за ОСОБА_4 одинаком внаслідок передачі йому квартири і паю матері ОСОБА_5, яку згідно її заяви було виключено із членів ЖБК «Сонячний», закріплено квартиру АДРЕСА_2 (а.с.40)

Твердження прокурора про те, що видається сумнівним такий перехід права власності суд відхиляє, оскільки застосовує положення законодавства, яке діяло на момент спірних взаємовідносин, ОСОБА_4 став власником даної квартири, за яку було виплачено пай в повному обсязі. Також суд не приймає до уваги викладені в відповіді на запит пояснення Голови правління ЖБК «Сонячний» ОСОБА_8 щодо того, що для підтвердження права власності належало б ОСОБА_4 договір на обслуговування, так само на це не впливає і існування заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.189)

Згідно даних КМБТІ право власності на це майно зареєстровано не було (а.с.88)

Також відсутні відомості по реєстрації права власності на це майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.199)

Законодавство, що діяло на момент виплати паю за, в даному випадку, квартиру не вимагало для підтвердження права власності його реєстрації. Також відсутній на сьогоднішні день правовстановлюючий документ на цю квартиру, що є перешкодою для отримання спадкоємцями відповідного свідоцтва.

ВССУ також в своєму листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року звертає увагу на те що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України)

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Проте, статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно постанови від 13.10.2015 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно (а.с.158)

Встановлені та наведені вище судом обставини дають підстави стверджувати про те, що є всі підстави для задоволення вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 за позивачем після смерті ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, листом ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, приватний нотаріус КМНО Біловол Сергія Миколайович, про визнання права власності на майно в порядок спадкування, - задовольнити частково.

Визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя - В.С. Кицюк