Справа № 683/536/16-ц
25 листопада 2016 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.
секретаря Борикіної Л.В.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за 2012 рік залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що за період роботи в ТОВ «Мостобудівельний загін №112» заробітна плата позивачу виплачувалась не регулярно та в різному розмірі, а тому він не знав дійсного розміру всіх належних до виплати сум. Вказує, що він в усній та письмовій формі звертався до керівництва про надання йому довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, однак відповіді не отримав, а тому у лютому 2016 року звернувся з позовом до суду.
Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 25 листопада 2016 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Мостобудівельний загін №112» на посаді водія 2 класу з 15 серпня 2006 року по 31 жовтня 2014 року. Наказом №96-к від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 31 жовтня 2014 року за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Зазначені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії БТ-І №3764342 від 15 жовтня 1982 року.
Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Будь-якого іншого розрахунку розміру невиплаченої заробітної плати позивачу, відповідач суду не надав.
Згідно роз»ясень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до положень ст.47 КЗпП України роботодавець зобов»язаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, грошова компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені цьому працівникові в день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок і виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Згідно роз»ясень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з подальшими змінами).
Відповідно до п.8 вищезазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів.
Для розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачем місяці перед звільненням, тобто за вересень та жовтень 2014 року. Розмір заробітної плати ОСОБА_1 згідно індивідуальної відомості про застраховану особу, яка видана 12 серпня 2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі, у вересні 2014 року склав 3408,60 грн., у жовтні 2014 року 2337,47 грн. За цих два місяці число робочих днів склало: у вересні 22 дня, у жовтні 23 дня. А тому розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 127 грн. 69 коп. ((3408,60 грн. + 2337,47 грн.) : (22 дня +23 дня) = 127 грн. 69 коп.).
Оскільки днем фактичного розрахунку із відповідачем є дата ухвалення судом даного рішення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по 25 листопада 2016 року, що складає 520 робочих днів.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на користь держави 980 грн. 17 коп. судового збору.
На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя