Справа № 454/1322/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс-Духнич Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прокуратури України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Сокальський районний суд з позовом до ОСОБА_2 прокуратури України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги мотивує тим, що 19.06.2013р. на адресу ОСОБА_2 прокуратури України ним направлено заяву про кримінальне правопорушення. В заяві просив зареєструвати таку у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження за ст.ст. 364, 366, 367, 375 КК України відносно суддів Окружного адміністративного суду м. Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,які зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, в порушення вимог конституції України, ст.ст. 54, 55 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», шляхом невиконання обовязків, порушуючи присягу та шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації 11.03.2011р. постановили завідомо неправосудну ухвалу, в результаті чого позивача було незаконно позбавлено доступу до правосуддя та порушено конституційні права, а також нанесено шкоду в сумі більше 20000грн. Листом від 27.06.2013р. ОСОБА_2 прокуратура України скерувала вказану заяву прокурору м. Києва. В подальшому 12.07.2013р. прокуратура м. Києва скерувала заяву позивача прокурору Шевченківського району м. Києва для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначає, що 30.07.2013р. з прокуратури Шевченківського району м. Києва ним отримано лист щодо розгляду звернення. Зазначає, що його заява не могла бути розглянутою в порядку ЗУ «Про звернення громадян» у звязку з тим, що в даному випадку стоїть питання про вчинення злочину, яке розглядається в порядку КПК України і посадові особи ГПУ зобовязані розглянути дану заяву про вчинений злочин тільки на підставі КПК України. Таким чином вважає, що дії посадових осіб ГПУ при розгляді його заяви не відповідають вимогам ст.ст. 55, 56,214 КПК України, а також Конституції України. Вказує, що своїми діями посадові особи ОСОБА_2 прокуратури України позбавив його прав гарантованих ст. 40 Конституції України, ст. 55, 56 КПК України і позивачу спричинено моральні страждання які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань. Просить суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 прокуратури України в його користь кошти в сумі 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб ОСОБА_2 прокуратури України при розгляді заяви про кримінальне правопорушення від 19.06.2013р..

В запереченні на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 прокуратури України вказав, що позовні вимоги є безпідставними. Зазначає, що згідно вимог ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що згідно п. 3.6 інструкції про порядок прийняття, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що надійшли на розгляд ГПУ, направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня. Враховуючи, що заявником порушено питання про можливі кримінальні правопорушення, що вчинені на території м. Києва, 27.06.2013р. ГПУ вказану заяву скеровано до прокуратури м. Києва для розгляду в порядку ст. 214 КПК України, про що повідомлено заявника. Стверджує, що заяву позивача з порушеного ним питання розглянуто у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, обґрунтовано та своєчасно. Такими діями ГПУ законних прав та інтересів позивача не порушено. Крім цього, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог позивачем не наведено. Рішення, дії чи бездіяльність ГПУ з приводу розгляду заяви позивача від 19.06.2013р. в судовому порядку неправомірними не визнано. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надав суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 прокуратури України ОСОБА_6 надала суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України будучи належно повідомленим про час розгляду справи в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди на підставі ст.ст. 22, 23 ЦК України.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що позивачем ОСОБА_1 скеровувалась у ОСОБА_2 прокуратуру України заява про кримінальне правопорушення датована 19.06.2013р. щодо реєстрації даної заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкриття кримінального провадження за ст.ст. 364, 366, 367, 375 КК України відносно суддів Окружного адміністративного суду м. Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, в порушення вимог конституції України, ст.ст. 54, 55 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», шляхом невиконання обовязків, порушуючи присягу та шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації 11.03.2011р. постановили завідомо неправосудну ухвалу, в результаті чого позивача було незаконно позбавлено доступу до правосуддя та порушено конституційні права, а також нанесено шкоду в сумі більше 20000грн. та визнання його потерпілим.

Згідно копії листа начальника відділу головного слідчого управління ГПУ від 27.06.2013р., що адресований заступнику прокурора м. Києва та позивачу ОСОБА_1, встановлено, що таким скаргу позивача скеровано для розгляду у прокуратуру м. Києва, про, що зокрема проінформовано заявника.

Листом від 12.07.2013р. заступник начальника управління-начальник відділу прокуратури м. Києва, заяву позивача скеровано у прокуратуру Шевченківського району м. Києва для організації перевірки та прийняття рішення, про, що також повідомлено позивача.

Із листа заступника прокурора Шевченківського району м. Києва від 23.07.2013р., адресованого позивачу ОСОБА_1, встановлено, що таким позивачу зокрема розяснено, що оскільки ініціюючи питання відкриття кримінального провадження, відносно зазначених суддів Окружного адміністративного суду м. Києва, заявник фактично не погоджується з судовим рішенням, з покликанням на постанову Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади», зазначено, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Вказано, що підстав для вжиття заходів реагування не вбачається.

В свою чергу, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами ОСОБА_2 прокуратури України при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення від 19.06.2013р..

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як встановлено в ході розгляду справи, підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено на його думку незаконні дії посадових осіб ОСОБА_2 прокуратури України про розгляді його заяви від 19.06.2013р., в той час із змісту позову встановлено, що дані дії стосуються не внесення до ЄРДР заяви позивача про кримінальне правопорушення та ряду інших процесуальних дій, що безпосередньо регулюється КПК України, стаття 303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В свою чергу, позивачем не надано суду доказу чи процесуального рішення про визнання незаконними дій посадових осіб ГПУ при розгляді його заяви від 19.06.2013р. та заподіяння йому цим моральної шкоди.

Відповідно, у задоволенні позовних вимог про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 прокуратури України коштів в сумі 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб ОСОБА_2 прокуратури України при розгляді заяви позивача про кримінальне правопорушення від 19.06.2013р., суд відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прокуратури України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс-Духнич