Справа № 127/4838/16-ц Провадження № 22-ц/772/2397/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючого: Рибчинського В.П.,

суддів: Кучевського П.В., Голоти Л.О.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и л а:

У березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності на 1/3 частку квартири за №83 в будинку №66 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, яка належить померлій 29.10.1995 р. ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є власником 1/3 частки даної квартири. В даній квартирі проживала зі своєї матірю - ОСОБА_4 та своєю тіткою - ОСОБА_3 (рідною сестрою батька позивачки ОСОБА_5). Квартира належала їм на праві спільної часткової власності по 1/3 частці кожному. 29.10.1995р. померла тітка - ОСОБА_3 у віці 93 років, а 25.11.1998р. померла мати - ОСОБА_6 у віці 86 років. З тих пір вона залишилась проживати в даній квартирі одна.

02.11.2015 р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, та в сукупності стала власником 2/3 частин цієї квартири (1/3 власна + 1/3 успадкована після смерті матері).

Проте, власником 1/3 частини вказаної квартири, яка належала її тітці ОСОБА_3, вона не являється, оскільки за Цивільним кодексом в редакції 1963 року племінники не мали права спадкування після смерті своїх тіток та дядьків.

Зазначає, що за весь цей час проживання у квартирі вона неодноразово робила ремонт в даній квартирі, утримувала її в належному стані, сплачувала відповідні комунальні послуги, а відтак заволоділа частиною квартири добросовісно, так як є єдиною спадкоємицею за законом після смерті своєї матері, а у померлої, ОСОБА_3, родичів крім неї взагалі не було.

Вважає, що володіє 1/3 частини квартири відкрито, безперервно понад 20 років, а тому з посиланням на положення ст.ст. 16, 344, 396 ЦК України звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила зазначене рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2016 року відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів 29.03.1999р. згідно рішення від 29.03.1993р. №183, зареєстрованого Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 19.05.1993р. в реєстрову книгу №115 за реєстровим №629/2905, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира за №83 в будинку №66 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, по 1/3 кожній зі співвласників (а.с. 4).

З відмітки у паспорті позивача вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17 квітня 1979 року та проживає за вказаною адресою понад 20 років (а.с. 5 на звороті).

В даній квартирі ОСОБА_2 проживала зі своєї матірю, ОСОБА_4 та своєю тіткою, ОСОБА_3, (рідною сестрою батька позивачки ОСОБА_5).

29 жовтня 1995 року ОСОБА_3, тітка ОСОБА_2, померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серія І-АМ №327026, виданим Вінницьким міським відділом РАГС 30.10.1995р., актовий запис №284 (а.с. 8)

З довідки №3316 від 16.09.2015р., виданої МКП «ЖЕК» №7, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла 29 жовтня 1995 року, на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 66, кв. 83, з 1989 року (а.с. 6).

25 грудня 1998 року померла мати позивачки, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серія І-АМ №030992, виданим відділом РАГС Вінницької міської ради Вінницької області 25.11.1998р., актовий запис №3021. (а.с. 9)

З довідки №3317 від 16.09.2015р., виданої МКП «ЖЕК» №7, вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла 25 листопада 1998 року, на день смерті була зареєстрована за адресою: м, Вінниця, пр. Космонавтів, б. 66, кв. 83, з 1989 року (а.с. 6).

Отже, після смерті тітки та матері, ОСОБА_2 залишилася проживати у квартирі за №83 в будинку №66 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці одна.

Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.11.2015р. за реєстровим №3605, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, позивачки після смерті своєї матері ОСОБА_6 успадкувала 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Таким чином ОСОБА_2 являється власником 2/3 часток квартири АДРЕСА_1, 1/3 з яких згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів 29.03.1999р., та 1/3 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2015р.

При цьому, на 1/3 часки квартири, яка належала померлій тітці позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_2 просить визнати право власності в порядку набувальної давності.

Колегія суддів апеляційну скаргу безпідставною, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при заволодінні 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 знала, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну частку квартири за набувальною давністю, оскільки право власності на спірну частку квартири після смерті ОСОБА_3 за відсутності спадкоємців за заповітом та законом перейшло до держави.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Як зазначено в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за №83 в будинку №66 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/3 кожній зі співвласників, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів 29.03.1999р. згідно рішення від 29.03.1993р. №183, зареєстрованого Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 19.05.1993р. в реєстрову книгу №115 за реєстровим №629/2905.

29 жовтня 1995 року ОСОБА_3 - тітка ОСОБА_2, померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серія І-АМ №327026, виданим Вінницьким міським відділом РАГС 30.10.1995р., актовий запис №284 (а.с. 8)

25 грудня 1998 року померла її мати, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серія І-АМ №030992, виданим відділом РАГС Вінницької міської ради Вінницької області 25.11.1998р., актовий запис №3021. (а.с. 9)

ОСОБА_2 прописана та мешкає в квартирі за №83 в будинку №66 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці 17 квітня 1979 року.

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 не відкривалась (а.с.53).

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності не достатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперевності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки до правовідносин, які виникли після смерті ОСОБА_3 щодо спадкування належної їй частки квартири, підлягає застосуванню ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки даний факт мав місце в період дії Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкове майно по праву спадкування переходить до держави у разі, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні по закону, ні по заповіту; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину.

Також, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. На що також, було звернуто увагу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Крім того, при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, тому і не можуть бути підставою для його скасування, через що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.П. Рибчинський

Судді: П.В. Кучевський

ОСОБА_8