Справа № 465/924/14 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1259/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Банк Таврика" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї, як з поручителя згідно договору кредиту № 743-Ф-МСБ від 27.02.2008 року, заборгованості в сумі 47233,74 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 35104,8 долари США, що еквівалентно 280592,67 грн., 6365,18 доларів США, що еквівалентно 50 876,88грн. несплачених процентів, 4879,09 доларів США, що еквівалентно 38998,57 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 884,67доларів США, що еквівалентно 7071,17грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ "Банк Таврика" заборгованість за кредитом в сумі 35104,8 долари США, що еквівалентно 280 592,67 грн., 6365,18 доларів США, що еквівалентно 50876,88грн. несплачених процентів, 4879,09 доларів США, що еквівалентно 38998,57 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 884,67 доларів США, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а всього 47233,74 долари США, що еквівалентно 377539 грн.29 коп. Також додатковим рішенням від 17 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 3654,00 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення заборгованості за договором поруки від 28.02.2008 року, не взяв до уваги той факт, що на момент подання позову порука за цим договором припинилась, дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2013 року у справі за позовом ПАТ "Банк Таврика" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили.

Також апелянт зазначає, що відповідно до змісту договору застави від 27.02.2008 року зобов"язання виникали лише у ОСОБА_4, як заставодавця. За умовами цього договору у ОСОБА_2 не виникало ніяких зобов"язань перед банком за умовами договору кредиту, а тому вона не може нести солідарну відповідальність. Крім цього апелянт зазначає, що ПАТ "Банк Таврика" звернувшись у лютому 2010 року із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 743-Ф-МСБ від 27.02.2008 року тим самим скористався правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, передбаченого ст.ст. 1050, 1054 ЦК України і відповідно з цього моменту розпочався шести місячний термін звернення з позовом до поручителя, встановлений ч. 4 ст. 599 ЦК України, а відтак, звернувшись з позовом про стягнення з апелянта заборгованості згідно з договором поруки позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк на звернення із таким і порука вважається припиненою. Апелянт просить врахувати, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року № 6-53цс14, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов"язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 4879.09 доларів США, що еквівалентно 38998.57 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 884.67 доларів США, пені за несвоєчасну сплату відсотків, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст. 192 ЦК України та не взято до уваги правового висновку Верховного Суду України, зазначеного в постанові від 01.04.2015 року по справі № 3-29-гс15, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватись та стягуватись за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Таврика», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 свої зобов»язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором та враховуючи те, що боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання боржником умов кредитного договору, на підставі ст. ст. 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, прийшов до висновку про стягнення заборгованості лише з поручителя ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2008 року між АБ "Банк Таврика",правонаступником якого є ПАТ «Банк Таврика», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №743 Ф-МСБ , згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 38800 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення- 26.02.2015 р.

Для забезпечення виконання кредитного договору від 27.02.2008 року між АБ "Банк Таврика", ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір поруки,за умовами якого ОСОБА_2Й поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих ним зобов»язань за кредитним договором.

Як вбачається з п. п. 1.1-1.2, 2.1, 3-1, 3.3 Договору поручитель відповідає перед кредитором за невиконання позичальником в повному обсязі боргових зобов»язань,відповідно до ст.553,554,559 ЦК України. У випадку невиконання Позичальником боргових зобов»язань перед банком за кредитним договором,банк має право виставити вимоги до поручителя про сплату боргових зобов»язань в повному обсязі. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов»язань по кредитному договору, у випадку невиконання взятих на себе зобов"язань по цьому договору виплачує кредитору пеню, яка розрахована виходячи з подвійної ставки НБУ від загальної суми заборгованості позичальника по кредитному договору за кожний день прострочення.

25.06.2008р. та 31.10.2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1та №2 до договору поруки, згідно якої п.2.3 Договору поруки викладено в новій редакції, а саме, нараховані по позиковій заборгованості відсотки відповідно в розмірі 14,5% річних та 17.5 % річних.

Позичальник ОСОБА_4 неналежно виконував умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором, яка, як встановлено судом та підтверджується наданим позивачем розрахунком станом на 28.01.2014р. становила 47233.74 долари США..

Відповідно до п. 4.2 дія договору поруки припиняється в момент повного виконання позичальником чи поручителем боргових зобов»язань позичальника перед банком за кредитним договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

Як вбачається із ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов»язання,забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11.10.12р. стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь ПАТ»Банк Таврика» заборгованість в сумі 42843.95 дол. США, що еквівалентно 342 957.25 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави. Додатковим рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10.06.13р.відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.13р.рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.10.12р.скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_4А на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 42843,95 дол. США, що еквівалентно 342 957,25 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки ОСОБА_6 А4,що належить заставодавцю на праві власності. Додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 10.06.2013 року ОСОБА_2Й.в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.11.13р. про стягнення з ОСОБА_4А на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 42843,95 дол. США, що еквівалентно 342 957,25 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави не виконано, згідно постанови державного виконавця ДВС управління юстиції від 04.08.15р. відкрито виконавче провадження щодо виконання даного рішення.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з поручителя, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, банк, пред»являючи вимоги про погашення суми заборгованості за кредитним договором №743-Ф-МСБ від 27.02.2008 року та пред'явивши у лютому 2010 року позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та дострокове повернення кредитних коштів та сплати процентів відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а відтак вправі був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дня настання зміненого банком строку виконання основного зобов»язання.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ «Банк «Таврика» звернувся з позовом др. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 03.02.2014 року, пропустивши встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, не звернув уваги на те, що з врахуванням положень ч.4 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_2 припинилася, а відтак вона, як поручитель, не може нести відповідальності за невиконання ОСОБА_6 умов кредитного договору.

За таких обставин ухвалення оскаржуваного рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 7432-Ф- МСБ від 27.02.2008 р., суперечить чинному законодавству, таке рішення є незаконним та необгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду підлягаєскасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Банк «Таврика» про стягнення з ОСОБА_2 47233.74 дол. США заборгованості за кредитним договором №7432-Ф-МСБ від 27.02.2008 року, укладеним між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_4

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ Банк «Таврика» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поруки.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_7П