АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4659/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: відповідача ОСОБА_3 розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_3; третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про вселення, покладання обов'язку не чинити перешкод в користуванні власністю та вчинити певні дії, визначення порядку користування квартирою та стягнення моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, та із урахуванням уточнень до позовної заяви ставила питання про вселення її та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; усунення перешкод у здійсненні нею права власності та житлових прав на належну їй 1/2 частину квартири шляхом покладання обов'язку на відповідача - ОСОБА_3 не чинити перешкоди у здійсненні права власності та користування 1/2 часткою квартири; покладення обов'язку на відповідача щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування, тобто повернення майна у первісний стан, який був до самовільного перепланування відповідно до технічної документації, виданої KM БТІ м. Києва від 15.08.2006 pоку, визначення порядку користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: кімнату площею 18,7 кв.м. виділити в її користування, кімнату площею 14,5 кв.м. виділити в користування малолітнього сина ОСОБА_7, кімнату площею 14,8 кв. м. виділити в користування відповідача ОСОБА_3 підсобні приміщення (кухня, коридор, ванна, туалет) залишити у загальному користуванні; стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень. В силу вимог ст. 176 СК України, ст.ст. 63, 64, 65, 104, 150, 155, 156, 161, 176 ЖК Української PCP , ст.ст. 319, 321, 386, 387, 391, 405, 1167 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року позовні вимоги позивача було задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1.

Покладено обов'язок на ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування (перебудови) відповідно до технічної документації виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 15.08.2006 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року було виправлено описки в резолютивній частині рішення суду, в частині зазначення адреси реєстрації позивача, замість АДРЕСА_2, правильною слід вважати адресу - АДРЕСА_1.

А також, було вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставив питання про скасування рішення суду в частині покладення на ОСОБА_3 обов'язку усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування (перебудови) відповідно до технічної документації, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 15.08.2006. У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у поданій скарзі ставив питання про скасування рішення в частині відмови у позові щодо визначення порядку користування квартирою та стягнення моральної шкоди та постановлення у цій частині нового про задоволення таких вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Представник позивача та третя особа, будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви за якими просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 09.10.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони по справі є співвласника квартири АДРЕСА_1 у відповідності до договору купівлі - продажу від 23.12.2008 року.

Задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_5 (що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7) в частині вселення її та малолітньої дитини, покладання обов'язку на відповідача не чинити перешкод у користуванні частини квартири шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування, тобто повернення майна у первісний стан, який був до самовільного перепланування відповідно до технічної документації, виданої KM БТІ від 15.08.2006 року вважав, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами про порушення прав щодо володіння та користування належною їй часткою спірної квартири збоку відповідача.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визначення порядку користування спірною квартирою, суд виходив з того, що запропонованим позивачем варіантом порушуються права відповідача, оскільки виділене у користування жиле приміщення має бути ізольованим та не пов'язане з іншою кімнатою спільним входом.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач ОСОБА_5 в особі свого представника вказувала на те, що відмовивши у задоволенні її вимог щодо встановлення порядку користування жилим приміщенням, суд позбавив неповнолітню дитину житлових прав на окрему кімнату. Визнавши самовільне перепланування незаконним та вказавши в рішенні, що відповідач повинен провести перепланування у відповідності до технічної документації виданої БТІ суд таким чином визнав документацію ТОВ «Документи Україна» незаконною, яка не повинна братись до уваги.

Тобто, зважаючи на незаконність перепланування, суд першої інстанції повинен був вирішити і вимоги щодо порядку користування квартирою запропонованою позивачем з урахуванням інтересів малолітньої дитини та права в дитини на житлові права та окрему кімнату. Що вказує на неправильну оцінку судом наданих доказів.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не підлягають до задоволення з урахуванням того, що вони не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так, згідно до умов договору купівлі - продажу, спірна квартира належить позивачу та відповідачу по справі в рівних частках, тобто по Ѕ.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними: виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відтак питання щодо встановлення порядку користування та виділу окремих кімнат можливе лише серед власників житла. Неповнолітня дитина не є власником або співвласником квартири.

Житлова площа спірної квартири згідно до наданих суду документів становить 48 кв.м, отже Ѕ частка кожного із власників - це 24 кв.м.

Звертаючись до суду позивач просила встановити порядок користування за яким кімнату площею 18, 7 кв.м виділити в її користування, кімнату площею 14, 5 кв.м. виділити в користування малолітнього сина ОСОБА_7, кімнату площею 14.8 кв.м. виділити в користування відповідача, підсобні приміщення ( кухня, коридор, ванна, туалет) залишити в загальному користуванні.

Тобто запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірним житлом не відповідає частці власності, що належить кожному із співвласників. Відповідач у суді не погодився на запропонований варіант, відтак висновки суду щодо відмови у задоволені зазначених вище вимог позивача є правомірними та такими що в узгоджуються з нормами діючого законодавства.

Крім того, на момент звернення позивача до суду спірна квартира зазнала перепланування, у зв'язку з чим одна із ізольованих кімнат стала прохідною.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, а відтак підстав для їх задоволення нема.

У той же час колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача в частині оскарження рішення суду за яким на нього покладено зобов'язання привести спірну квартиру в технічний стан, який би відповідав параметрам визначеними БТІ станом на 2006 рік, підлягає до задоволення.

З урахуванням того, що відповідно до технічного паспорту, складеного KM БТІ від 15.08.2006 р. квартира АДРЕСА_1 мала загальну площу - 80, 2 кв.м. житлову площу - 48, 00 кв..м., та складалася з кімнати - 14,8 кв.м., кімнати - 14,5 кв.м., кімнати - 18,7 кв.м., Bсi кімнати є ізольованими, місця загального користування - коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната.

Під час розгляду справи - 07.08.2015 р. на замовлення відповідача ТОВ «Документи - Україна» було виготовлено технічний паспорт №07/08-15-02 на спірну квартиру, з якого вбачається, що у квартирі було зроблено перепланування, а саме: збільшено площу ванної кімнати та туалету, а також облаштований вхід до кухні через кімнату 4 площею 14,8 кв. м. шляхом встановлення дверного отвору в стіні.

Задовольняючи вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування ( перебудови) відповідно до технічної документації виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 15.08.2006 року, суд першої інстанції зазначав, що згідно п. 3 ч. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 р. № 45 - власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

А так як відповідач не мав згоди позивача, а також дозволу органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку, на зазначене перепланування , то саме він і повинен привести жиле приміщення у попередній стан.

Однак, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження проведення відповідачем перепланування саме під час не проживання позивача в спірній квартирі, що б свідчило про відсутність її згоди як співвласника житлового приміщення на проведення такого переобладнання. Як позивач так і відповідач в своїх поясненнях та в позовній заяві вказують на різний час проведення такого переобладнання.

А відтак за наявності згоди співвласників ( позивача та відповідача) щодо проведення робіт по переплануванню квартири, відсутні підстави щодо покладення обов'язку по відновлення її попереднього стану саме на відповідача, як одного із співвласників.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення судом першої інстанції вимог позивача щодо покладення на ОСОБА_3 обов'язку усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування ( перебудови) відповідно до технічної документації виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 15.06.2006 року.

З постановленням в цій частині нового рішення в порядку положень ст. 309 ЦПК України, за яким ОСОБА_5, що діяла також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 відмовити у задоволенні цих вимог.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати в частині покладення на ОСОБА_3 обов'язку усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування ( перебудови) відповідно до технічної документації виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 15.06.2006 року

Та постановити в цій частині нове рішення, за яким ОСОБА_5, що діяла також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 відмовити у задоволенні вимог щодо покладення обов'язку усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом демонтажу самочинно зробленого перепланування.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: