Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у в розмірі 395850 доларів США зі строком повернення до 08 червня 2024 року під 12,5% річних. З метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань 08 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5укладено договір поруки. Аналогічний договір поруки від 08 червня 2007 року укладено ізОСОБА_6 Ураховуючи те, що боржник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив з урахуванням уточнень, стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кредитну заборгованість у розмірі 1589533,59 доларів США, що еквівалентно 12705141,99 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 385 446,33 доларів США, що становить 3 080 872 грн 52 коп.; заборгованість за відсотками - 222 806,62 доларів США, що становить 1 780 893,31 грн; пені - 981280,64 доларів США, що становить 7843376,16 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 808 250,33 доларів США, що еквівалентно 6 460 365 грн 83 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 385 446,33 доларів США, що становить 3 080 872 грн 52 коп.; заборгованість за відсотками - 222 806,62 доларів США, що становить 1 780 893,31 грн; пеня - 200 000 доларів США, що становить 1 598 600 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 395850 доларів США строком з 08 червня 2007 року по 08 червня 2024 року під 12,5 % річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотками за кредитом щомісячними фіксованими платежами (т.1, а.с. 20-30).

З метою забезпечення виконання зобов'язання між банком ОСОБА_6 і ОСОБА_6 були підписані договори поруки від 08 червня 2007 року, згідно умов яких останні на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_4 При цьому, у випадку невиконання ОСОБА_4 або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручителі несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви (т.1, а.с. 31-36).

19 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого предметом договору іпотеки є нерухоме майно: ізольована чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 185,5 кв. м. Відповідно до п. 3.1.4. договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору від 08 червня 2007 року банк повністю та в строки виконав зобов'язання за договором, надавши ОСОБА_4 грошові кошти готівкою, що підтверджується квитанцією від 08 червня 2007 року (т.1, а.с.44).

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, пред'явивши 20 серпня 2009 рокупозов про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки відповідач отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання зі сплати процентів за користування грошима не виконує, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору вимоги ст. 526 ЦК України, зазначивши про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань.

Крім того, місцевий суд врахував ту обставину, що позичальник ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, а також те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків (суму кредиту) та відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір неустойки з 981280,64 доларів США, що становить 7843376,16 грн, до 200 000 доларів США, що становить 1598600 грн.

Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та розрахунки, з яких суд виходів при вирішенні справи, та надав їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків місцевого та апеляційного судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська