У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 липня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 5 грудня 2014 року № 38-п про звільнення з посади контролера газового господарства служби по роботі зі споживачами ПАТ «Запоріжгаз» ОСОБА_6 з 5 грудня 2014 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Поновлено ОСОБА_6 на попередній роботі, на раніше займаній посаді контролера газового господарства служби по роботі зі споживачами ПАТ «Запоріжгаз».

Стягнуто з ПАТ «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 862 грн 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21 березня 2013 року наказом № 29п ОСОБА_6 прийнята на роботу до служби обліку та розрахунків за природний газ учнем контролером газового господарства тимчасово на час відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_7 (а. с. 18, 19).

Наказом від 18 травня № 52п ОСОБА_6, у зв'язку із закінченням навчання в навчальному пункті відповідача ПАТ «Запоріжгаз» переведена контролером газового господарства служби обліку та розрахунків за природний газ Оріхівського управління по газопостачанню та газифікації (а. с. 21).

Наказом від 24 липня 2013 року № 85п на підставі заяви ОСОБА_6 з нею продовжена дія трудового договору від 21 березня 2013 року № 29п на час відпустки ОСОБА_7 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 193-194).

Наказом від 1 серпня 2013 року № 127п з метою ефективної організації та вдосконалення роботи на підприємстві ОСОБА_6 як контролер газового господарства з 1 серпня 2013 року переведена до Служби по роботі зі споживачами на час декретної відпустки ОСОБА_8 (а. с. 22).

31 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звільнена у зв'язку з переведенням до Оріхівського управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Запоріжгаз» (наказ від 31 жовтня 2014 року № 144п) та прийнята з 1 листопада 2014 року по переведенню з філій до служби по роботі зі споживачами ПАТ «Запоріжгаз» тимчасово на час декретної відпустки ОСОБА_8 (наказ від 31 жовтня 2014 року № 949п) (а. с. 198-209).

3 грудня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до ПАТ «Запоріжгаз» із заявою, в якій просила перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на повний робочий день з 8 грудня 2014 року, у зв'язку з чим наказом від 3 грудня 2014 року № 36-п їй дозволено приступити до роботи з 8 грудня 2014 року (а. с. 63, 64).

Наказом від 5 грудня 2014 року № 38-п припинено трудовий договір з ОСОБА_6 у зв'язку із закінченням строку трудового договору (а. с. 65).

З матеріалів справи вбачається, що з 2 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року ОСОБА_6 знаходилася на лікарняному (а. с. 24).

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про скасування наказу про звільнення ОСОБА_6 та поновлення її на роботі виходив з того, що відпустка ОСОБА_7 у зв'язку з вагітністю і пологами тривала до кінця липня 2013 року, а оскільки з 1 серпня 2013 року трудові відносини продовжилися і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення, то дія тимчасового договору вважається продовженою на невизначений строк, а договір є безстроковим.

З матеріалів справи вбачається, що наказом від 24 липня 2013 року № 85п на підставі заяви ОСОБА_6 з нею продовжена дія трудового договору від 21 березня 2013 року № 29п на час відпустки ОСОБА_7 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 193, 194).

1 серпня 2013 року наказом № 127п «Про переведення у зв'язку із змінами в структурі управління товариством» вона як контролер газового господарства переведена до служби по роботі зі споживачами на час декретної відпустки ОСОБА_7 (а. с. 196).

31 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звільнена у зв'язку з переведенням до Оріхівського управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Запоріжгаз» та прийнята з 1 листопада 2014 року по переведенню з філій до служби по роботі зі споживачами ПАТ «Запоріжгаз» тимчасово на час декретної відпустки ОСОБА_7 (а. с.198-209).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача про продовження дії договору на невизначений строк є безпідставними, оскільки в наказі від 1 серпня 2013 року № 127п чітко зазначено, що ОСОБА_6 переведена до служби по роботі зі споживачами на час декретної відпустки ОСОБА_7 і в подальшому переведення позивача здійснювалося на час декретної відпустки ОСОБА_7, а тому вказаний трудовий договір є строковим.

Судом встановлено, що з позивачкою було укладено строковий трудовий договір, а звільнення її з роботи проведено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Щодо посилання позивача на звільнення з роботи в період її тимчасової непрацездатності, то ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржуване рішення відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.В.Ступак