Справа № 521/512/16-ц
Провадження №2/521/2059/16
РІШЕННЯ
05 квітня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача: Ткаченко В.В., Стольнікова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
16.01.2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.03.2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду старшого наукового співробітника науково інформаційного відділ військової частини НОМЕР_1 , (науково-дослідного центру ГШ ЗС України «Державний океанаріум»), за наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 37.
29.07.2015 року, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 29.07.2015 року та за його письмовою згодою, її було переведено на посаду старшого наукового співробітника науково організаційного відділу військової частини НОМЕР_1 .
31.12.2015 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №213 від 31.12.2015 року її було звільнено з займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників, відповідно п.1 ст.40 КзпП України.
Вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, порушує її права на працю, одержання заробітної плати, соціальний захист. Роботодавець, належним чином не попередив про звільнення не менше ніж за два місяці, не запропонував їй наявну вакантну посаду, не отримав згоду профспілкового органу на її звільнення, не перевірив, чи має вона переважне право залишитися на роботі.
У наказі про її звільнення підставою зазначено: спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 21.08.2015 року №Д-322/1/24 дск, штат №54/028 військова частина НОМЕР_1 (вхідний №32 дск від 14.12.2015), протокол засідання профспілкового комітету від 30.12.2015 року № 8.
Скорочений штат працівників військової частини з Генерального штабу Збройних Сил України надійшов до військової частини НОМЕР_1 , 14.12.2015 року вхідний номер №32 дск. З 14.12.2015 року у командира в/ч НОМЕР_1 виникає обов`язок письмово попередити ОСОБА_2 про скорочення штату, у разі скорочення її посади, та письмово запропонувати їй іншу посаду, враховуючи штати, які стали йому відомі 14.12.2015 року.
Позивач вважає, що попередження про скорочення штату командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2015 року, 29.09.2015 року (без точної дати наступного звільнення, без найменування професій (спеціальностей), які скорочуються, кваліфікації вивільнюваних працівників, розміру оплати їх праці) не відповідають законодавству, у зв`язку з тим, що командир не знав які штати будуть введені Генеральним штабом Збройних Сил України, які посади будуть скорочені, яку вакантну посаду необхідно буде запропонувати ОСОБА_2 відповідно до її освіти, займаної посади, трудового стажу за новими штатами, які надійдуть до військової частини НОМЕР_1 лише 14.12.2015 року вхідний №32.
14.12.2015 року після отримання нових штатів командир в/ч НОМЕР_1 не було видано наказ про майбутнє скорочення, вказавши його підставу, не було доведено новий штатний розпис до відома ОСОБА_2 та інших працівників, у разі планування їх звільнення. Позивач не була персонально повідомлена за два місяці про скорочення її посади з урахуванням нового штату, не було їй також запропоновано іншу роботу (посаду) у військовій частині НОМЕР_1 . Від будь-якої посади у військовій частині вона не відмовлялась. Вона є шукачем наукового ступеню кандидата юридичних наук. Працює над написанням дисертації, що доведено рішенням Науково технічної ради військової частини НОМЕР_1 №5, є членом профспілкової організації з моменту прийняття на роботу.
Зі змісту отриманого нею витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №213 від 31.12.2015 року про звільнення вона дізналась також про те, що було складено протокол засідання профспілкового комітету від 30.12.2015 року №8, на вказаному засіданні вона не була присутня, оскільки її не повідомили, чим саме порушили її права відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Письмової заяви про проведення засідання профспілкового комітету без її участі вона не подавала.
Позивач неодноразово зверталась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявами про переведення на іншу посаду, що підтверджується її заявами від 18.12.2015 року вх. №1344 від 25.12.2015 року вх. №1403 та від 31.12.2015 року вх. №5 від 04.01.2016 року, що свідчить про її бажання продовжувати працювати у військовій частині НОМЕР_1 , але жодної відповіді не отримала. Проігнорованим було і рішення комісії з працевлаштування працівників військової частини НОМЕР_1 , затверджене протоколом комісії з працевлаштування працівників військової частини НОМЕР_1 за вх. 1421 від 29.12.2015, де в п.1.2. вказано, що її кваліфікаційно освітній рівень відповідає науково обліковій спеціальності зазначеної посади.
ОСОБА_2 має повну вищу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство», кваліфікацію магістр що прирівнюється до ад`юнктури, відповідно до Протоколу №5 засідання науково-технічної Ради військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2015 року, за нею була затверджена тема дисертаційного дослідження для захисту, вважає, що продуктивність її праці є більшою ніж продуктивність праці інших працівників, що займають аналогічні посади у в/ч НОМЕР_1 і під скорочення не потрапили.
Позивач зазначає, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки у теперішній час чоловік не працює та не має самостійного заробітку, її мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід 3 групи довічно.
У зв`язку з незаконним звільненням позивачка вимушена не працювати. За цей час роботодавець зобов`язаний виплатити на її користь заробітну плату.
Просить суд поновити її на посаді старшого наукового співробітника науково-організаційного відділу військової частини НОМЕР_1 м. Одеси; стягнути з військової частини на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати.
Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, позов підтримав у повному обсязі.
Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили проти позову та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення (а.с.23), з яких вбачається, що на підставі Указу Президента України від 24.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ, організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів з тимчасово окупованих територій Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України", відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.04.2014 року №Д-322/1/05 «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України» у зв`язку із анексією АР Крим Російською Федерацією військова частина НОМЕР_2 була передислокована з міста Севастополь до міста Одеса, змінила реквізити юридичної особи та умовне найменування на військову частину НОМЕР_1 зі штатною чисельністю 165 працівників.
ОСОБА_2 була прийнята на роботу за результатами проведення конкурсу 19.03.2015 року на посаду старшого наукового співробітника науково інформаційного відділу (наказ від 16.03.2015 року №37), начальником якого на той час був її тесть, полковник ОСОБА_7 . Свої родинні стосунки зі своїм безпосереднім начальником ОСОБА_2 приховала від командування частини так само як і ОСОБА_7 .
В період з 27.04.2015 року по 30.04.2015 року та з 13.05.2015 року по 29.05.2015 року Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю було проведено внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2014 р. по 27.04.2015 р., в ході якої був виявлений факт приховування родинних стосунків між ними. Відповідно до рекомендацій, викладених у Аудиторському звіті від 04.06.2015р. №234/3/2/28аз, з метою недопущення порушення антикорупційного законодавства, 29.07.15 р. ОСОБА_2 переведена з посади старшого наукового співробітника науково інформаційного відділу на посаду старшого наукового співробітника науково організаційного відділу (наказ від 29.07.15 р. № 122 ).
Згідно висновків зазначеного Аудиторського звіту, керівництвом ЗС України було прийнято рішення оптимізувати (скоротити) чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 зі 165 до 95 чоловіків відповідно до задач за призначенням (спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.07.15 р. №Д-322/1/22дск та спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 21.08.2015р. №Д-322/1/24дск). Ним були видані накази «Про попередження особового складу військової частини, посади яких підлягають скороченню» від 29.07.2015 року №46 та від 28.09.2015 року №77, було подано звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці від 30.07.2015 р. №489 та від 30.09.2015 №644 до Одеського міського центру зайнятості).
При цьому всі працівники військової частини, в т.ч. і ОСОБА_2 , були двічі попереджені про скорочення під розпис.
Було створено комісію про працевлаштування, яка розглянула можливість подальшого працевлаштування працівників у повному штаті військової частини відповідно з освітнім рівнем та обліковою спеціальністю (секретарем якої була ОСОБА_2 ) (протокол №1 вх. №1421 від 29.12.15 р.). Проведено засідання профспілкового комітету профспілкової організації військової частини НОМЕР_1 (протокол №8).
Працівник ЗСУ ОСОБА_2 звернулась із рапортом на його ім`я (вх. №1344 від 18.12.15) про призначення її на посаду помічника командира військової частини з правових питань, до призначення на цю посаду військовослужбовця, в чому їй було відмолено, по причині не відповідності її морально-ділових якостей даній посаді (факт приховування родинних стосунків і умисного порушення антикорупційного законодавства).
Крім того, на посаду помічника командира військової частини з правових питань відібраний офіцер, якому надано відношення (вих. №16 від 12.01.16 р.) для оформлення документів та призначення на вказану посаду встановленим порядком.
У штаті військової частини НОМЕР_1 №54/028 посад працівників ЗС України з обліковими спеціальностями за напрямом освіти 0601 (право) з рівнем освіти ОСОБА_2 не має. На посаду провідного наукового співробітника переведений кандидат юридичних наук ОСОБА_8 . Рівень освіти ОСОБА_2 магістр права не відповідає вимогам до посади провідного наукового співробітника. Призначення працівника на посаду не за напрямом освіти передбачає кримінальну та матеріальну відповідальність для військових посадових осіб, які відповідають за прийом на роботу працівників.
Вважає, що переважного права на залишення на роботі ОСОБА_2 не має, оскільки в особовій картці позивача (форма №П-2), та особовому листку по обліку кадрів, підписаними нею особисто, склад сім`ї зазначений: чоловік ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 на утриманні не перебуває. Відповідно довідки МСЕК (серія №12 ААА №042529), виданої в 2015 році Томашпільською міжрайонної МСЕК вбачається, що мати прописана в Томашпільському районі, Вінницької області. Крім того, ОСОБА_1 орендує приміщення ДП МОУ «Південьвійськбуд» за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18 як приватний адвокат (договір від 01.12.2015 року №31).
31.12.2015 у зв`язку із припиненням дії штату ОСОБА_2 було звільнено з посади старшого наукового співробітника науково-організаційного відділу відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (наказ від 31.12.2015 р. №215). Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 23-25, а.с.103-105).
Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються вимогами КЗпП України, із наступними змінами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 19.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази в зміні організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
В судовому засіданні встановлено, що 16.03.2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 (науково-дослідного ГШ ЗС України «Державний океанаріум), за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №37), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 а.с.4 (витяг із наказу на а.с. 15-16)
29.07.2015 року, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 29.07.2015 року ОСОБА_2 було переведено на посаду старшого наукового співробітника науково - організаційного відділу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 17).
29.07.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 було постановлено наказ № 46 (а.с. 26-30) та 28.09.2015 року наказ №77 (а.с. 35-38) про попередження особового складу військової частини посади яких підлягають скороченню, серед яких посада працівника ЗСУ ОСОБА_2 , старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу.
Як вбачається зі списку ознайомлення особового складу військової частини НОМЕР_1 , посади яких планується до скорочення з 30 вересня 2015 року на підставі вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.07.2015 року №Д-332/1/22дск та наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2015 року №46, ОСОБА_2 була ознайомлена із наказом, про що свідчить її підпис від 30.07.2015 року (а.с.31-34), а також підпис ОСОБА_2 на попередженні від 29.07.2015 року № 474/46 (а.с.10).
Відповідно до списку ознайомлення особового складу військової частини НОМЕР_1 , посади яких планується до скорочення з 30 листопада 2015 року на підставі вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.07.2015 року №Д-332/1/22дск та від 21.08.2015 року №Д-322/1/24дек, ОСОБА_2 була ознайомлена із наказом, про що свідчить її підпис від 30.09.2015 року (а.с.39-40), а також підпис ОСОБА_2 на попередженні від 29.09.2015 року №642/38 (а.с.11).
Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.
18.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про прийняття її на вакантну посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи з 04.01.2016 року до призначення на цю посаду військовослужбовця відповідно до наказу МОУ №902 від 24.12.2013 року «Про заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами» (а.с. 62), в чому їй було відмовлено, по причині не відповідності її морально-ділових якостей даній посаді.
П.1.2 Протоколу №1 засідання комісії щодо працевлаштування працівників військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2015 року за списком, 7 членів комісії щодо працевлаштування працівника Збройних Сил України ОСОБА_2 на посаду помічника командира військової частини з правової роботи, було прийнято одноголосно, що кваліфікаційно освітній рівень ОСОБА_2 відповідає науково-обліковій спеціальності посади помічника командира військової частини з правової роботи, у зв`язку з чим комісія клопоче з приводу переведення працівника Збройних Сил України ОСОБА_2 на посаду помічника командира військової частини з правової роботи до обрання за конкурсом та пропонує командиру військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву працівника Збройних Сил України ОСОБА_2 , при позитивному розгляді направити клопотання до департаменту фінансів для тарифікації даної посади (а.с.41-54)
30.12.2015 року відбулося засідання профспілкового комітету, де на порядок денний винесено розгляд питання про працевлаштування працівника ЗСУ ОСОБА_2 , або звільнення згідно КЗпП за ст. 40 ч.1 та було постановлено, що у зв`язку з тим, що посада працівника ЗСУ ОСОБА_2 скорочена, заява написана на переведення на посаду помічника командира військової частини з правової частини (військова посада), комісія клопоче про переведення працівника ЗСУ ОСОБА_2 на дану посаду, а в разі неможливості працевлаштування на цю посаду, звільнити згідно КЗпП за ст. 40 п.1 (а.с.60).
В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , що є головою профспілкового комітету, яка пояснила, що ОСОБА_2 виявила бажання в подальшому працювати на посаді помічника командира з правових питань, що не передбачає її участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. Крім того, зазначила, що штатом передбачено перебування на даній посаді військовослужбовця (офіцера). Інших побажань від ОСОБА_2 не надходило. Оскільки ОСОБА_2 була відсутня на роботі 30.12.2015 року, і те, що був передостанній робочий день в 2015 році та дії старого штату, та при тому, що позиція ОСОБА_2 була висловлена напередодні в її присутності на засіданні комісії з подальшого працевлаштування, профспілковим комітетом було прийнято рішення проводити засідання без її присутності.
Крім того, 30.12.2015 року було надано план-пропозиції до змін нового штату працівників ЗСУ, затверджений 30.12.2015 року (а.с. 56-60).
31.12.2015 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 №213 від 31.12.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5).
Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2- 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Ухвалою суду від 04.02.2016 року було вирішено запитати згоду/або відмову в дачі згоди/ Профспілкової організації військової частини НОМЕР_1 Професійної спілки працівників Збройних Сил України на працевлаштування працівника ЗСУ ОСОБА_2 або звільнення згідно КЗпП за ст. 40 п.1 КзпП України (а.с.115-116).
23.02.2016 року відбулося засідання профспілкового комітету, про що було складено протокол №3, відповідно до якого було постановлено, що у зв`язку з тим, що посада працівника ОСОБА_2 скорочена, переваг при звільненні з роботи не виявлено, то надано згоду на звільнення ОСОБА_2 згідно КЗпП за ст. 40 п.1 (а.с. 153-154).
Встановлено, що ОСОБА_2 отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію магістра права, досвід роботи на посаді юрисконсульта більше п`яти років (з 08.2010 р.), стягнень та заохочень не має (а.с. 4, 9).
Частинами 1,2,3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників попереджають персонально не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.
У судовому засіданні представник відповідача та командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було визнано, що працівнику ОСОБА_2 не пропонувалось іншу роботу у військовій частині у зв`язку з тим, що новий штатний розпис не передбачав посади, що за своїми кваліфікаційно освітніми вимогами відповідала б рівню освіти ОСОБА_2
24.12.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було затверджено наказ № 106 про призначення конкурсу по заміщенню вакантних посад у військовій частині НОМЕР_1 на конкурсній основі з 30.12.2015 року (а.с.92-93).
01.02.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було затверджено наказ №19 про продовження терміну прийому документів на конкурс по заміщенню вакантних посад у військовій частині НОМЕР_1 на конкурсній основі, у зв`язку з тим, що список по заміщенню вакантних посад на конкурсній основі в газеті «Флот України» опублікований у №3 (1627) від 15.01.2016 року (а.с. 99 - 100) з метою дотримання чинного законодавства голові конкурсної комісії було наказано організувати та провести конкурс щодо заміщення вакантних посад з 30.12.2015 року до 26.02.2016 року (а.с.91).
Відповідно довідки № 110 від 03.02.2016 р. до штату № 54/028, затвердженого начальником Генерального штабу Головкомандувачем ЗСУ 01.12.2015 р. у військовій частині НОМЕР_1 передбачено 46 посад працівників ЗСУ. У тому числі 1 посада працівника ЗСУ за обліковою спеціальністю 060101(правознавство) провідний науковий співробітник науково організаційного відділу (в даний час оголошено конкурс та триває прийом документів на заміщення вакантної посади) (а.с. 102).
Враховуючи наявність вакантних посад, які не були запропоновані для переведення позивачу, в силу статті 49-2 КЗпП України, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, тому позивач підлягає поновленню на посаді старшого наукового співробітника науково-організаційного відділу військової частини НОМЕР_1 м. Одеси.
Оцінюючи докази, надані в підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд прийшов до висновку, що Військова частина НОМЕР_1 не виконала згідно закону, покладений на неї обов`язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату.
Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до довідки про доходи працівника ОСОБА_2 від 22.01.2016 року її дохід за попередні два місяці складав: у листопаді 1 964,53 грн. у жовтні 4 148,35 грн. У жовтні 2015 р. ОСОБА_2 відпрацювала 21 робочий день.
Враховуючи, що ОСОБА_2 у листопаді 2015 р. хворіла, що підтверджується листком непрацездатності Серія АГШ №095021 з 09.11.2015 року до 21.11.2015 року, кількість робочих відпрацьованих днів у листопаді складає 11 днів.
Середньоденна заробітна плата за два останніх календарних місяці складає: (1 543,06 грн. (з/п за листопад 2015 р.) + 4 148,35 грн. (з/п за жовтень 2015р.)) : 32 (кількість робочих днів за листопад жовтень 2015р.) = 177,85 грн.
Середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу складає: 177,85 грн. * 64 робочих днів (за період з 01.01.2016 р. 05.04.2016 р.) = 11 382,82 грн.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Як встановлено ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити .
Поновити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого наукового співробітника науково-організаційного відділу військової частини НОМЕР_1 м. Одеси.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 м. Одеси на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 11 382,82 грн..
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 м. Одеси в доход держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.
Головуючий суддя: