Справа № 521/1382/14-ц
№ провадження 2/521/1751/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» жовтня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малиновський відділ м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малиновський відділ м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, згідно розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №345/01-06 від 26.06.2009 року, для укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_1, на склад сім`ї 3 особи. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №169 від 14.03.2011 року, в зазначеній квартирі зареєстровані позивач відповідальний квартиронаймач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 син, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 син. З 2011 року відповідач ОСОБА_2, а з 2008 року відповідач ОСОБА_3 в зазначеній квартирі не проживають. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі, користувачем якої є позивач, позивач змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що погіршує її матеріальне становище, тому вона змушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.06.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малиновський відділ м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку були задоволені частково, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №26 в будинку №5 по провулку Генерала Вишневського в місті Одесі, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №26 в будинку №5 по провулку Генерала Вишневського в місті Одесі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 року вище зазначене рішення скасоване та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду вище зазначеної справи 03.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду та надав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на обстави викладені в зустрічному позові.

Під час розгляду вище зазначеної справи відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду та надав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на обстави викладені в зустрічному позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити з підстав зазначених у позові, зустрічні позови відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не визнала просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості.

Відповідач ОСОБА_3 свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав зазначених у ньому, первісний позов ОСОБА_1 не визнав просив суд відмовити у його задоволенні, з підстав не доведення обставин на які посилається позивач як на підстави свої вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав зазначених у ньому, первісний позов ОСОБА_1 не визнав просив суд відмовити у його задоволенні, з підстав не доведення обставин на які посилається позивач як на підстави свої вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малиновського відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 навпроти підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

При вирішенні спорів, пов'язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 2 розділу ІІІ ЖК України «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду».

Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстровано їх місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена у ст..8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист права на житло поширюється як на власника квартири (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року) так і на наймача (рішення у справі Larcos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, згідно розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №345/01-06 від 26.06.2009 року, для укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_1, склад сім`ї 3 особи.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №169 від 14.03.2011 року, в зазначені квартирі були зареєстровані позивач ОСОБА_1 відповідальний квартиронаймач, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 син, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 син.

Відповідно до заяви сусідів про не проживання, затвердженої Директором КП «ЖКС «Черьомушки» від 05 червня 2014 року, відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 з 2008 року за адресою: м. Одеса, провул, ОСОБА_6АДРЕСА_2 не проживають.

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили про не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Відповідно до виписки з Одеської міської системи приймання та обліку комунальних платежів від 07.02.2015 року, 12.02.2015 року 09.03.2015року, 20.08.2015року ОСОБА_1, сплачує комунальні послуги за адресою м. Одеса, провул, ОСОБА_6АДРЕСА_2.

Як вбачається з висновку про відсутність кримінального провадження від 31.03.2011 року, 07.06.2012 року, 25.01.2014 року, 06.02.2014 року, позивачка зверталася до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для встановлення фактичного місця перебування та проживання ОСОБА_3, однак в ході проведених заходів встановити фактичне місце проживання громадянина ОСОБА_3 не представилося можливим.

Згідно Кредитного договору №853/оф-7, укладеного 13 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», та позовної заявою ВАТ «ВіЕйБі Банку» фактичне місце проживання ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_3.

Відповідно до повідомлення направленим 25 січня 2011 року на адресу: АДРЕСА_4, лист ОСОБА_1 було отримано ОСОБА_3 особисто 27 січня 2011 року.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад встановлені строки без поважних причин. У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад встановлені строки в жилому приміщенні

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

При цьому, як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року ( з наступними змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Так, згідно наданих пояснень сторін по справі та відповідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.11.2008 року, судом встановлено що ОСОБА_3 постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 05.07.1974 року, та зареєстрований в зазначеній квартирі з 11.11.1992 року. У 1988 році ОСОБА_1 приїхала в м. Одесу зі своїм другим сином - ОСОБА_2, який був зареєстрований в квартирі як член сімї наймача жилого приміщення, між ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншого боку виникли несприятливі стосунки, постійно виникають лайки та бійки, проживати разом в однієї квартирі стало неможливим і в квартирі фактично склались дві окремі сімї.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з довідки від 04.12.2014 року та 12.05.2015 року ТОВ «ОСОБА_9 ЛЮКС», ОСОБА_3 працював в ТОВ «ОСОБА_9 Люкс» з 20 травня 2013 року по 01.07.2014 року на посаді водія автотранспортних засобів відділу постачання, робота на даній посаді передбачає ненормований робочий графік, повязана з доставкою товару по всій Одеській області, а також з відрядженнями за іншими області. З 02.07.2014 року по теперішній час ОСОБА_3 працює на посаді механіка відділу постачання та є відповідальним за автопарк віддалених підрозділів ТОB «ОСОБА_9 Люкс» у м. Котовськ, м. Білгород-Дністровський та м. Ізмаїл, його робота повязана з відрядженнями.

Таким чином , за характером роботи ОСОБА_3 постійно перебуває у відрядженнях, що підтверджується довідною ТОВ «ОСОБА_9 Люкс».

Беручи до уваги неприязні стосунки та стійкі конфліктні відносини між сторони відповідач ОСОБА_3 був змушений періодично проживати за іншою адресою,в той же час його речі знаходилися за адресою реєстрації у його кімнаті.

У 2014 році ОСОБА_3 черговий раз приїхав до спірної квартири за адресою своєї реєстрації , але не зміг потрапити до квартири, замки були змінені, що підтверджується талоном повідомлення № 000082 де вбачається що ОСОБА_3звернувся 28.01.2014 до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з повідомленням про зміну замків в квартирі АДРЕСА_1.

Так, згідно бази «ІІПС АРМОР» за адресою вул.. Гєн. ОСОБА_6 5 кв. 26 в м. Одесі виявлено факт повідомлення 102 про те, що за вищевказаною адресою ОСОБА_1, змінила замки в квартирі, повідомлення було зареєстроване до ЖЕО за № 2352 від 28.01.2014 року, співробітником ДІМ РВ матеріали було розглянуте та винесений висновок за № 1809 від 07.02.2014 рік.

Також факт звернення ОСОБА_3 щодо прийняття мір стосовно гр. ОСОБА_1, яке зареєстроване до ЖЄО за № 30611 від 09.11.2014 року, співробітником ДІМ РВ матеріали було розглянуто та винесений висновок за № 19684 від 19.11.2014 рік.

Як вбачається з висновку про відсутність кримінального провадження від 17.11.2014 року, ОСОБА_3 звернувся до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з приводу усунення перешкод в користуванні квартирою №26 в будинку №5 по провулку Генерала Вишневського в місті Одесі, які чинить ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_3 було рекомендовано звернутися до суду оскільки данні право відносини є цивільно-правовими.

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11, пояснили суду, що їм відомо про неможливість ОСОБА_3 проживати у квартирі, так він неоднаразово приїзжав за адресою вул.. Гєн. ОСОБА_6 5 кв. 26 в м. Одесі , однак йому вчиняються перешкоди з боку ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст.. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

За правилами ст. 64 ЖК УКраїни члени сім'ї наймача жилого приміщення, які проживають разом з ним, користуються з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вищезазначені особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймачі члени його сім'ї.

Їх право користування жилим приміщенням урегульоване житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3ст.9 ЖК України).

Однак, будь-якої тривалої антигромадської поведінки, яка систематично порушує правила співжиття і робить неможливим спільне проживання в одному житловому приміщенні, з боку позивача матеріали справи не містять.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач та відповідачі є членами однієї сімї, однак перебувають у конфліктних відносинах, що сторонами не заперечувалось, тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, вказана обставина доказуванню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 05.07.1974 року, та зареєстрований в зазначеній квартирі з 11.11.1992 року,як член сім»ї тодішнь основниго квартиронаймача. Він фактично проживав в квартирі та був зареєстрований за даною адресою, доки відповідач ОСОБА_1 не стала чинити перешкоди у користуванні останнім приміщенням за вказаною адресою.

Таким чином, суд прийшов до висновку що причиною періодичного не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі є поважними, оскільки це є наслідком неприязнених відносин між членами сімї, та не приймає як підставу для позбавлення права користування житловим приміщенням відповідачем.

За таких обставин, дії відповідача ОСОБА_1 щодо перешкоджання ОСОБА_3 в користуванні квартирою, є неправомірними і такими що порушують його охоронюване законом право на житло.

Окрім того, як вбачається з зустрічного позову ОСОБА_2 та не заперечується сторони у справі, ОСОБА_2 проживав з 1988 року та був зареэстрований за спырною адресою, але з2011 року стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суттєво погіршуватися у звязку з чим склалися конфліктні відносини і останній був змушений періодично проживати за іншою адресою, ключі від спірної квартири залишались у нього, він платив за комунальні послуги, що вбачається з виписки з Одеської міської системи приймання та обліку комунальних платежів від 21.12.2011 року та виписки з картки Raiffeisen Bank Aval, рахунок ,, НОМЕР_1 ОСОБА_2, так 07.02.2015 р.,12.02.2015 р.,07.03.2015р.,19.08.2015р.,20.08.2015р.,8.09.2015р., останній сплачував комунальні послуги за адресою м. Одеса, провул, ОСОБА_6АДРЕСА_2 , через Одеську міську систему приймання та обліку комунальних платежів .

Однак, за час проживання за іншою адресою ОСОБА_2 за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси його було визнано особою що втратила право користування житловим приміщенням за спірною адресою, у звязку з чим ОСОБА_2 було знято з реєстраційного обліку та змінено замки у квартирі, в подальшому вище зазначене рішення скасовано, а відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в спірній квартирі.

Проте, на теперішній час ключі від спірної квартири ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 не надано, та вона чинитьперешкод у праві користування останньому шляхом перешкод в доступі до квартири і кімнати, де останній зробив косметичний ремонт, про свідчать відповідні матеріали справи.

Як вбачається з наданих до суду доказів сторони постійно сплачують за комунальні послуги та намагається користуватися спірною квартирою, проте між сторонами склалися стійки складні відносини, у наслідок чого ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 користуватися спірною квартирою.

Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Суд ставиться критично до наданого акту та свідчень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8щодо не проживання відповідачів у спірній квартирі, оскільки акт та свідчення не містить інформацію про причини відсутності відповідачів, крім того в акті та свідчень не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживають у спірної квартирі з 2008року, що у цьому випадку має вирішальне значення.

Так, всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивачка не надала суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців , з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та , щодо вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що позов у частині поновлення житлових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом вселення їх у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в користуванні вказаною квартирою підлягає задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення порядку користування житлом, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, між сторонами виник спір з приводу порядку користування та проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4 ,у звязку з чим склалися неприязні стосунки, щодо правил спільного проживання та користування квартирою.

Відповідно до викіперовни з поєтажного плану за адресою місто Одеса, провулок Генерала Вишневського, будинк №5 ,квартира №26 , завіреної ПП № Комунсервіс" дільниця №2, відповідна квартира складається з двох кімнат: 12,9 кв.м та 16,9 кв.м.

Статтею 47 ЖК України встановлено норму жилої площі в Українській РСР в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу і згідно ст. 48 цього ж кодексу жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Згідно п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних спілок №470 від 11.12.1984 року, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок, виходячи з даних статистичної звітності.

Пунктом 3 постанови Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міської Ради профспілок №582 від 15.07.1985 року «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» встановлено, що жилі приміщення надаються громадянам в межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більш однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 кв.м. жилої площі, та, виходячи з даних статистичної звітності, визначено рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею 9,0 кв.м. на одну особу.

В той же час згідно ч. 2 та 3 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Виходячи з викладеного, мінімальний розмір житлового приміщення, яке може бути надано (виділено) в користування особі, має становити щонайменше 9,0 кв. метр, в той час як в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 або ОСОБА_2 сторони які є повнолітніми особами різної статі та не складають подружжя, отримують в користування одну кімнату площею 16,9 кв.м.., що за площею є меншою мінімального розміру на двох осіб, визначеного законодавчо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3А та ОСОБА_2 в частині виділення у користування кімнати площею 12,9 кв.м. задоволенню не підлягають, оскільки таке призведе до прямого порушення прав інших осіб, які проживають спільно, у зв'язку з наданням таким особам жилого приміщення за площею меншого ніж визначено законом, та неможливістю проживання у однієї кімнаті осіб різної статі що є повнолітніми та не складають подружжя.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись рішеннями Європейського суду з прав людини, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 11, 15, 60, 61, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малиновський відділ м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_1 Порфір»євну усунути перешкоди ОСОБА_12 шляхом забезпечення вільного доступу до квартири АДРЕСА_5.

Зобов'язати ОСОБА_4 надати ключі ОСОБА_12 від вхідних дверей квартири 26 в будинку 5 по ОСОБА_6 у місті Одесі.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_6.

В інших вимогах ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення- задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди шляхом забезпечення вільного доступу до квартири АДРЕСА_5.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру 26 в будинку 5 по ров.Ген.Вишневського у місті Одесі.

Зобов'язати ОСОБА_4 надати ключі ОСОБА_2 від вхідних дверей квартири 26 в будинку 5 по ОСОБА_6 у місті Одесі.

В інших вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

20.10.16