Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 335/8501/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/2146/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 11 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладений договір № ZPJ0GK47430001 про отримання кредиту в розмірі 33 200 доларів США строком до 12 травня 2025 року. Відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, тому станом на 05 серпня 2015 року загальна заборгованість за кредитом складає 39 601,25 доларів США, що за курсом НБУ 21,71 станом на 05 серпня 2015 року відповідає 859 743,14 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 22 192,78 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 10 724,66 доларів США, заборгованості по комісії 948,25 доларів США та 5 735,56 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39 601,25 доларів США та 3 654 грн. судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 601,25 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016р. заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв»язку з неповним з»ясуванням обставин справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2005р. між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZPJ0GK47430001, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні ресурси у розмірі 33 200 доларів США у вигляді не- поновлюваної кредитної лінії на наступні цілі: на оплату нерухомості в сумі 28 000 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 5 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою комісії щомісяця в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення 12.05.2025р.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 250,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. Періодом здійснення платежів визначено з 15 по 21 число кожного місяця.

У порушення зазначених умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Порушення графіку здійснення щомісячних платежів за кредитним договором призвело до того, що відповідач станом на 05.08.2015 року має заборгованість у розмірі 39 601,25 доларів США, яка складається із: 22 192,78 доларів США - заборгованості за кредитом; 10 724,66 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 948,25 доларів США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 5 735,56 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що порушення зобов»язань з погашення кредиту та процентів за кредитним договором позичальником та розмір заборгованості є доведеними, тому вважав, що ОСОБА_3 за умовами кредитного договору має право на дострокове повернення кредиту.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилається на неповне з»ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, допущені судом першої інстанції при розгляді та вирішенні справи.

В судовому засіданні апеляційного суду 09.06.2016р. ОСОБА_2 та його представник

ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення щодо незаконності ухваленого судом першої інстанції рішення. Також заперечували проти розрахованої банком та стягнутої судом суми заборгованості, наполягаючи, що вона є невірною.

В цьому судовому засіданні їм було роз»яснено, що в такому разі вони мають надати свій розрахунок та на його підтвердження платіжні документи, та одночасно спростовують розрахунок позивача, у зв»язку з чим було зроблено перерву у слуханні справи до 30 червня 2016р.

Проте в судове засідання апеляційного суду 30 червня 2016р. ані відповідач ОСОБА_2, ані його представник ОСОБА_4 не з»явились, надавши клопотання про відкладення справи для здійснення розрахунку та надання копій квитанцій про платежі у зв»язку з тим, що тільки 29 червня 2016р. ознайомились з матеріалами справи.

Колегія вважала, що не мається поважних причин неявки відповідача та його представника, оскільки на неправильність розрахунку заборгованості ОСОБА_2 посилався ще у своїй заяві про перегляд заочного рішення від 30.11.2015р. ( а.с. 41-42), але до заяви свого розрахунку щодо розміру заборгованості і будь-яких платіжних документів не надав, хоча за вимогами п. 4 ч. 1 ст. 229 ЦПК України в заяві мають бути зазначені докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

В ухвалі від 18 січня 2016р. про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суд зазначав про те, що відповідач не посилався на будь-які нові докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, які не були враховані судом при ухваленні заочного рішення.

Попри ці вказівки суду, відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі про неправильність розрахунків заборгованості, знову не надає на підтвердження цим обставинам ні свого розрахунку, ні платіжних та розрахункових документів.

Апеляційним судом після роз»яснення відповідачу та його представнику в судовому засіданні 09 червня 2016р. про необхідність надання свого розрахунку для перевірки доводів апеляційної скарги про неправильність визначення суми заборгованості банком та судом першої інстанції, було оголошено перерву у слуханні справи на три тижні. Але наданим апеляційним судом часом сторона відповідача не скористалась, не надавши свого розрахунку та документів на його обґрунтування.

Той факт, що представник відповідача ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи тільки 29.06.2016р., не є поважною причиною для відкладення справи, оскільки таку можливість він мав протягом трьох тижнів, але скористався лише накануні судового засідання.

Отже, зважаючи на те, що відповідач з листопада 2015р. обізнаний про оскаржуване заочне рішення та заперечував щодо стягнутого судом розміру заборгованості з 30.11.2015р., колегія вважає, що протягом півроку він мав можливість надати у справу відповідні розрахунки та документи. Крім того, така можливість надавалась йому і апеляційним судом шляхом оголошення перерви у справі на три тижні, чим апелянт не скористався.

Відтак, поважних причин для відкладення розгляду справи колегія не вбачає, тому у відповідності до вимог ст.. 305 ЦПК України розглянула справу у судовому засіданні 30 червня 2016р. у відсутності сторони апелянта з урахуванням наданих у судовому засіданні 09 червня 2016р. пояснень відповідачем та його представником.

Насамперед, ними вказується на допущену судом неповноту при з»ясуванні дійсних обставин справи, зокрема, чи мається у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» право на пред»явлення цього позову, зважаючи на те, що ним було відступлене право вимоги за кредитним договором № ZPJ0GK47430001 від 11.05.2005р. ПАТ «Акцент-Банк», на користь якого він і здійснював платежі.

Для перевірки вказаних доводів апеляційної скарги, які підтримані відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду, та усунення неповноти в цій частині, колегією були витребувані додаткові документи від позивача, за якими встановлені наступні обставини.

За договором факторингу № 1 від 11 листопада 2007р. ЗАТ «Акцент-Банк» як фактор зобов»язався передати грошові кошти ПриватБанку як клієнту за проданим правом вимоги щодо отримання на свою користь від боржників клієнта платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки, які існують у клієнта відповідно до умов договорів на дату укладення цього договору факторингу та визначені у Додатку № 1 до цього договору ( а.с. 102-105).

В Додатку № 1 до договору факторингу, витяг з якого надано до матеріалів справи, серед інших зазначено кредитний договір № ZPJ0GK47430001 від 11.05.2005р., укладений з ОСОБА_2

Таким чином, із зазначеного вбачається, що в дійсності відбулась продажа позивачем ОСОБА_5 права вимоги за кредитним договором з відповідачем.

Що стосується наявності у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в такому разі права на пред»явлення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, то додатково з»ясувались такі обставини.

01 листопада 2007р. між ЗАТ «Акцент-Банк» як замовником та ЗАТ «ПриватБанк» як виконавцем укладено договір № 1.07 про надання послуг (аутсорсинг), згідно з яким виконавець надає у розпорядження замовника своїх співробітників для надання послуг замовнику (а.с. 106-108).

Додатковою угодою № 1 від 26 грудня 2007р. до договору № 1.07 надання послуг (аутсорсингу) від 01.11.2007р. визначено, які саме послуги обумовлені договором аутсорсингу ( а.с. 111-113).

Відповідно до п. 1.4 вказаної додаткової угоди від 26.12.2007р., до числа послуг включено надання виконавцем замовнику послуг щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, а саме, здійснення від свого або від імені замовника дій, спрямованих на погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитних договорів, стороною у яких є замовник, у зв»язку з чим виконавець може представляти інтереси замовника у судах всіх інстанцій з правами, які надані законодавством позивачу, в тому числі з правом подання позову, зміни предмета або підстав позову, включаючи право на укладення мирової угоди, отримання рішень, ухвал, постанов та їх оскарження. Для надання вказаних послуг замовник видає виконавцю довіреність, в якій детально відображає зміст повноважень та юридичних дій.

Також за змістом вказаного п. 1.4 додаткової угоди від 26.12.2007р. замовник надає дозвіл виконавцю на свій розсуд визначати при стягненні заборгованості з боржника замовника як він має здійснювати стягнення: від імені замовника, чи від свого імені, але при цьому у випадку стягнення виконавцем в ході виконання цього договору з боржників замовника заборгованості на свою користь все отримане (як на добровільній підставі, так і за судовим рішенням або у виконавчому провадженні) підлягає передачі замовнику.

Строк дії вказаного договору аутсорсингу за пунктом 4.2 визначено сторонами до 01 листопада 2012р. Додатковою угодою № 2 від 01 листопада 2012р. до договору № 1.07 від 01.11.2007р., в пункт 4.2 внесено зміни та викладено у наступній редакції: «договір набирає чинності з дня його підписання сторонами на строк до 02 листопада 2013р. У випадку, якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії другу сторону, він вважається продовженим на тих же умовах на строк, який встановлено при укладенні договору» ( а.с. 109-110).

Крім того, позивачем надані також довіреності № 986 від 25 грудня 2012р. та № 7245185 від 29 грудня 2015р., які ОСОБА_5 як замовником було видано ПриватБанку як виконавцю за договором аутсорсингу ( а.с. 116, 114-115).

Згідно з вказаними довіреностями ПАТ «Акент-Банк» уповноважує ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представників ПриватБанку представляти інтереси А-Банку за довіреністю від юридичної особи ПриватБанку у всіх органах державної влади і управління, зокрема, у всіх судах України з наданням прав, передбачених законодавством для позивача, відповідача, кредитора, боржника, заявника, стягувача з усіма правами без обмеження.

Таким чином, у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» маються всі повноваження на пред»явлення позовів від свого імені та за довіреністю ПриватБанку щодо заборгованості боржників ОСОБА_5 з подальшим переданням отриманого боргу А-Банку, що додатково підтверджується Листом-роз»ясненням голови Правління А-Банку ( а.с. 118).

Отже, не зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неповноти у встановленні вказаних обставин, які усунуті при апеляційному розгляді справи, але вказані обставини не впливають на висновки суду першої інстанції щодо наявності прав і повноважень у позивача звертатись від свого імені та в своїх інтересах з позовами до боржників замовника в особі А-Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається також на ті обставини, що він здійснював всі платежі за цим кредитним договором в касу ПАТ «Акцент-Банк», який протягом 3-х місяців відмовляється приймати від нього платежі. Але доказів цим фактам не надає.

Разом з тим, ОСОБА_2 міг виконувати зобов»язання за кредитним договором на користь ПРИВАТБАНКУ, який, в свою чергу, за умовами договорів факторингу та аутсорсингу зобов»язаний передати ці кошти фактору в особі ПАТ «А-Банк». Крім того, для виконання умов договору аутсорсингу ПАТ «Акцент-Банк» надає ПРИВАТБАНКУ всю документацію по кредитам боржників, із заборгованістю яких зобов»язався працювати позивач, а тому всі платежі відповідача, незалежно від того якому з цих банків вони сплачені, відображені по його рахунках, відкритих для погашення заборгованості, і увійшли до розрахунку заборгованості ( а.с. 3-7).

Відповідач, оспорюючи розрахунок банку, не надав на його спростування жодної квитанції, платіж у якій не був зарахований на погашення кредиту, не зважаючи на наявність такої можливості (як вже було зазначено вище) протягом шести місяців з дня як він дізнався про стягнення з нього суми заборгованості у розмірі 39 601,25 доларів США, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би міг проаналізувати суд першої інстанції, а в подальшому апеляційний суд при перевірці доводів його апеляційної скарги щодо необґрунтованості суми заборгованості.

Разом з тим, виконаний банком розрахунок заборгованості базується на відомостях з рахунків позичальника, які відкриті йому для виконання кредитного договору.

Натомість, будь-яких конкретних даних про незарахування якогось із здійснених ним платежів у цьому розрахунку відповідач не надав, та не вказував на це в своїх заявах, скаргах та поясненнях. Тому колегія вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував розрахунок банку, та, не надавши в порядку змагальності свого розрахунку, позбавив суд можливості перевірити ретельно його заперечення.

Також апелянт вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, вважаючи, що для цього маються підстави.

Проте колегія вважає ці доводи неспроможними з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд може зменшити розмір неустойки, якщо він

значно перевищує розмір збитків.

Збитками банку в даному випадку є розмір заборгованості відповідача за основними зобов»язаннями, тобто тілом кредиту та відсотками.

З розрахунку заборгованості вбачається, що сума основної заборгованості складає 32 917,44 доларів США, в той час як нарахована пеня складає суму в розмірі 5 735,56 доларів США, що є значно меншою за основний борг.

Тому підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення неустойки колегія не вбачає.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України її слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: