Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди Ірини Вікторівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 серпня 2007 року між ним та закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим строком повернення до 1 серпня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 2 серпня 2007 року між ним та банком було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 та на праві власності належить йому та ОСОБА_7, ОСОБА_8

11 січня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Паракудою І.В. з метою задоволення вимог банку було вчинено виконавчий напис, яким було запропоновано звернути стягнення на вищезазначений предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання ним, як боржником, умов кредитного договору у розмірі 408 726 грн 61 коп. квартиру яка належить на праві власності йому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Вважав, що нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріус не дотримався вимог, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, унаслідок чого порушив його право на добровільне виконання вимог в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором та законом, зокрема ст. ст. 7, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_4 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11 січня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Оскільки нотаріус на час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, передбачених Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинено на іншу суму заборгованості, ніж зазначена в повідомленні-вимозі. Та обставина, що сума заборгованості за кредитом, зазначена в документах, передбачених Переліком, більша ніж у повідомленні-вимозі, що була направлена на адресу боржника не свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості, оскільки були збільшені нараховані відсотки за користування кредитом, що передбачено умовами договору, та зазначено у вимозі.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик