Справа № 201/5450/16-ц
Провадження № 2/201/1819/2016
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Батманової В.В., при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальність «КП-Комфорт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Жовтнева районна у м. Дніпропетровську рада про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що позивачу належить гуртожиток у АДРЕСА_1 , який позивач придбав на підставі договору купівлі-продажу, яке належало АТ «Оріль», але з 31.08.93 ОСОБА_1 була прописана у вказаному гуртожитку оскільки працювала в АТ «Оріль». 01.08.95 ОСОБА_1 була звільнена з АТ «Оріль» згідно до п.2 ст.40 КЗпП України. 22.12.2005 ОСОБА_1 зареєструвала у кімнаті в якій проживала свого сина ОСОБА_2 . Станом на час подання позову, відповідачі не перебувають у трудових відносинах с ТОВ «КП-Комфорт» та не зареєстрували право власності на кімнату яку вони займають. Тому позивач просив винести рішення про їх виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, та просив позов задовольнити та справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд приходить до наступного.
Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач придбав гуртожиток у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу з АТ «Оріль».

Своїми діями відповідачі створюють позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачу майном, оскільки позивач не має доступу до підсобних приміщень зайнятих відповідачами. Також, реєстрація відповідачів в гуртожитку у АДРЕСА_1 порушує його права як власника квартири.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно вимог ст.319 ЦК України здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Водночас згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-191цс15 згідно із частинами другою, третьою статті 132 ЖК УРСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

У справі, що переглядається, апеляційний суд установив, що на час вселення відповідачів у будівлю на підставі клопотання командира військової частини, будинок не мав статусу гуртожитку, він використовувався як готель для військовослужбовців, відповідачі були прописані за адресою будинку і проживають у ньому з 1993 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 132 ЖК УРСР, для виселення відповідачів, які вселилися до житлового приміщення ще до набуття будинком, у якому воно розташовано, статусу гуртожитку.

Таким чином судом встановлено, що відповідача ОСОБА_1 звільнено з АТ «Оріль» згідно до п.2 ст.40 КЗпП України, що не підпадає під дію ст. 132 ЖК УРСР, а тому остання зі своїм сином не може бути виселена зі вказаного гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальність «КП-Комфорт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Жовтнева районна у м. Дніпропетровську рада про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Батманова