Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хмельницького національного університету, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення умов праці, що існували до порушення прав, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів про переведення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення та встановлення факту, що має юридичне значення

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання незаконним наказу від 02 жовтня 2008 року про переведення її на посаду старшого викладача кафедри УПЕП з 01 жовтня 2008 року до заміщення цієї посади за конкурсом; встановленняфакту незаконного залучення її до примусової праці за період з 01 жовтня 2008 року до 21жовтня 2010 року, що проявилосяу формі переведення на нижчеоплачувану роботу під впливом обману та встановлення умов праці, що погіршують становище працівника у порівнянні з законодавством України; з 22 жовтня 2010 року до 31 серпня 2011 року залучення до примусової праці у формі відмови від переведення на вище оплачувану роботу у зв'язку з обранням за конкурсом від 21 жовтня 2010 року з мотивів особистої зацікавленості особи - не учасника трудових відносин; з 01 вересня 2011 до 31 серпня 2013 року залучення до примусової праці полягає у зміні правового статусу трудового договору з п. 1 ст. 23 КЗпП України на п. 3 цієї статті та переведення на вищеоплачувану роботу з 01 вересня 2011 року у зв'язку з обранням за конкурсом від 22 жовтня 2010 року за контрактом та зміною істотних умов праці без відома працівника, що погіршували становище працівника у порівнянні з законодавством України; визнання незаконними дій щодо зміни істотних умов праці, які погіршують становище працівника щодо пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою з 19 до 17 та пониження зарплати на 33% з 01 жовтня 2008 року; визнання незаконними дії щодо зміниправового статусу трудового договору з п. 1 ст. 23 КЗпПУ на п. 3 цієї ж статті з 01 вересня 2011 року; визнання незаконними та скасування наказу Хмельницького національного університету (далі - ХНУ) від 01вересня 2011 року про переведення її на посаду доцента кафедри УПЕП у зв'язку з обранням за конкурсом від 22 жовтня 2010 року за контрактом; визнаннянезаконними дій відповідача щодо: відмови від юридичного оформлення трудового договору у зв'язку з обранням її за конкурсом від 21 жовтня 2010 року у зв'язку з набуттям характеру безстрокового на підставі п. 1 ст. 23, ст. 24 КЗпП України, пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою з 19 до 17 та зниження зарплати на 14 % з 01 жовтня 2011 року, обмеження права на здобуття вченого звання доцента в період з 01 жовтня 2008 року по 01 вересня 2012 року.

Просила визнати незаконним наказ від 22 серпня 2013 року про звільнення її з 01 вересня 2013 року з посади доцента кафедри УПЕП на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ та зобов'язати відповідача поновити її на посаді доцента кафедри управління персоналом економіки праці ХНУ, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2013 року по день поновлення на роботі.

Також позивач просила визнати незаконними та скасувати накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у формі догани, а саме: наказ №5-кв від 04 березня 2013 року, № 213-кв від 16 грудня 2011 року, №160-кв від 16 червня 2011 року, №120-кв від 04 травня 2011 року. Просила поновити строк для звернення з позовом до суду.

Вказувала, що працювала в ХНУ з 01 серпня 1981 року по 31 серпня 2011 року на посадах наукового співробітника, асистента, старшого викладача, доцента. За контрактом від 01 вересня 2002 року прийнята на посаду доцента кафедри УПЕП. Наказом ректора від 02 жовтня 2008 року її незаконно переведено з посади доцента на посаду старшого викладача з 01 жовтня 2008 року до заміщення цієї посади за конкурсом під впливом обману, тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. У наказі про оголошення їй догани № 120-кв від 04 травня 2011 року не вказано, який саме проступок вона вчинила; догану за наказом № 160-кв від 16 червня 2011 року оголошено через 95 днів після виявлення проступку, письмових пояснень щодо вчиненого діяння роботодавець не витребовував; порушення терміну перевірки контрольних робіт, за що оголошено догану наказом № 213-кв від 16 грудня 2011 року, мало місце у зв'язку зі збільшенням навантаження її науково-педагогічної діяльності. Догану за прогул (наказ № 5-кв від 04 березня 2013 року) оголошено незаконно, оскільки про необхідність відгулу для догляду за хворим сином вона повідомляла декана факультету й завідувача кафедри.

Щодо незаконності звільнення зазначала, що фактично у зв'язку з обранням за конкурсом від 21 жовтня 2010 року між нею та ХНУ виникли безстрокові трудові відносин, на зміну статусу яких на строкові згоди вона не давала, а тому звільнення за закінченням строку контракту є незаконним. Внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральних страждань.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року у позові відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові запропуском строку на звернення до суду щодо визнання незаконним і скасування наказу № 64-к від 01 вересня 2011 року та наказу № 50-к від 02жовтня 2008 року про переведення її на роботу, наказу № 61-к від 22серпня 2013 року про звільнення її з роботи; наказу №5-к від 04 березня 2013 року про оголошення догани; щодо відмови в задоволенні позовних вимог про пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою та заробітної плати, обмеження права на здобуття вченого звання доцента з 01 жовтня 2008 року по 01вересня 2012 року, пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою та заробітної плати з 01 жовтня 2008 року; щодо зміни статусу трудового договору з 01 вересня 2011 року, щодо встановлення факту незаконного залучення до праці з 01 жовтня 2008 року по 21 жовтня 2010 року, з 22жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року, з 01 вересня 2011 року по 31серпня 2013 року. У цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові за безпідставністю наведених вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Положення статті 233 КЗпП України визначають часові межі, упродовж яких працівник може звернутися до суду за вирішенням трудового спору.

Відповідно до ч. 1 наведеної норми, у справах про звільнення встановлюється строк позовної давності у один місяць із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; щодо вирішення інших трудових спорів - три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказані строки застосовуються до вимог позивача, які судом визнано обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту», педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники.

Згідно Переліку педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посада доцента належить до категорії науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IVрівня акредитації.

Юридичною підставою для укладання контракту з науково-педагогічними працівниками є ст. 54 Закону України «Про освіту», положенням ч. 3 якої визначають, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладання трудового договору, у тому числі за контрактом.

Копією трудової книжки позивача підтверджується, що вона перебувала у трудових відносинах із ХНУ з 01 серпня 1981 року, обіймаючи посади наукового співробітника, асистента, старшого викладача.

ОСОБА_3 призначена на на посаду доцента кафедри управління персоналом та економіки праці Технологічного університету Поділля м. Хмельницький за контрактом з 01 вересня 2002 року по 31 серпня 2007 року (Т. 1, а. с. 67).

Наказом ректора Хмельницького національного університету № 45-к від 31 серпня 2007 року ОСОБА_3 продовжено термін роботи на посаді доцента кафедри управління персоналом та економіки праці з 01 вересня 2007 року до 01 жовтня 2008 року до отримання підтвердження вченого звання доцента (Т. 1, а. с. 72).

За власною заявою ОСОБА_3 наказом ректора університету № 50-к від 02 жовтня 2008 року переведена на посаду старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці з 01 жовтня 2008 року до заміщення цієї посади за конкурсом (Т. 1, а. с. 74).

За результатами конкурсу наказом № 64-к від 01 вересня 2011 року ОСОБА_3 переведено на посаду доцента кафедри управління персоналом та економіки праці з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2013 року (Т. 1, а. с. 124) та укладено з нею контракт на строк із з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2013 року (Т. 1, а. с. 122), де зазначено про можливість його продовження до 31 серпня 2016 року у разі підтвердження вченого звання доцента.

Позивача звільнено з роботи за закінченням строку контракту за наказом № 61-к від 22 серпня 2013 року.

На підставі наведених обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що переведення позивача на посаду старшого викладача за наказом ректора університету № 50-к від 02 жовтня 2008 року мало місце за її особистою заявою, тобто без порушень з боку роботодавця; виплата заробітної плати здійснювалась у відповідності до займаної посади у різний період за окладом згідно штатного розпису, що спростовує доводи про незаконне зниження розміру заробітної плати. Призначення ОСОБА_3 на посаду доцента на контрактній основі обумовлюється конкурсним характером цієї посади, підтверджується змістом контрактів, які ОСОБА_3 підписала, та передбачається ст. 54 Закону України «Про освіту», а тому строковість роботи ОСОБА_3 доцентом встановлена апеляційним судом із правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням вимог процесу.

Період роботи позивача на посаді старшого викладача не є залученням до примусової праці, оскільки таку роботу ОСОБА_3 виконувала за особистою заявою. Не є періодом залученням до примусової праці й час із 22 жовтня 2010 року до 31 серпня 2011 року, оскільки виконання роботи в цей період з примусу, а не з власної згоди, не встановлено.

Вчинення відповідачем дій, спрямованих на обмеження ОСОБА_3 у здобутті вченого звання доцента з 01жовтня 2008 року по 01вересня 2012 року, не доведено.

Наказом ректора № 5-к від 04березня 2013 року позивачу оголошено догану за невихід на роботу 12 лютого 2013 року та 13 лютого 2013 року без поважних причин (Т. 2, а. с. 8), незаконність якого ОСОБА_3 шляхом доведення законної підстави відсутності на роботі у вказані дні не довела.

За таких обставин, висновки апеляційного суду про безпідставність вимог щодо визнання незаконним і скасування наказу № 64-к від 01вересня 2011 року та наказу № 50-к від 02 жовтня 2008 року про переведення на роботу, наказу № 61-к від 22 серпня 2013 року про звільнення з роботи, наказу № 5-к від 04березня 2013 року про оголошеннядогани, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій щодо пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою та заробітної плати, обмеження права на здобуття вченого звання доцента з 01 жовтня 2008 року по 01 вересня 2012 року, пониження тарифного розряду за Єдиною тарифною сіткою та заробітної плати з 01жовтня 2008 року, прозміну статусу трудового договору з 01 вересня 2011 року, щодо встановлення факту незаконного залучення до праці з 01 жовтня 2008 року по 21 жовтня 2010 року, з 22жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року, з 01 вересня 2011 року по 31серпня 2013 року ґрунтуються на правильному визначенні характеру спірних правовідносин, повноті дослідження обставин справи та належної оцінки доказів.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Що стосується інших вимог позивача, де вона оспорює підстави застосування дисциплінарних стягнень у вигляді догани за наказами № 213-кв від 16 грудня 2011 року, №160-кв від 16 червня 2011 року, № 120-кв від 04 травня 2011 року, апеляційний суд, з'ясувавши обґрунтованість позову в цій частині, правильно застосував ст. 233 КЗпП України до цих вимог, що заявлені із пропуском тримісячного строку на звернення. Поважність причин пропуску вказаного строку із доказів не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

О.В. Попович

В.О.Савченко