Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3, ОСОБА_4а про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, поданою через представника, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування вимог зазначено, що 14 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма» «Дарниця» та ОСОБА_3., ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4 договору продаж квартири здійснено за 50 487 грн, що на момент здійснення операції складає 26 659 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення договору. Покупець квартири повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору; кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 14 лютого 2012 року. Проте, відповідачі не виконали зобов'язання з оплати вартості квартири, та їх заборгованість перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» станом на 26 березня 2015 року становить 16 234 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16 лютого 2015 року (26,04 грн за 1 долар США), становить 422 733, 36 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних від простроченої суми за період з 12 лютого 2012 року по 16 лютого 2015 року складають 1 465,06 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 38 150,16 грн, що у цілому становить 460 883, 52 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» 422 733, 36 грн заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, 38 150, 16 грн - 3 % річних нарахованих на суму заборгованості, 3 654 грн. судового збору, а всього 464 537,52 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі їхнього представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 14 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма» «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4 договору продаж квартири здійснено за 50 487 грн, що на момент здійснення операції складає 26 659 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення договору. Покупець квартири повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору; кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 14 лютого 2012 року.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційних курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2010 року, зокрема визнано недійсними додаткову угоду до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а також частину п. 4 вказаного договору (щодо еквіваленту ціни договору в іноземній валюті).

Ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2010 у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на вказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва та ухвалу апеляційного суду міста Києва відмовлено.

У жовтні 2010 року ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернулось до Верховного Суду України із скаргою про перегляд ухвали судді Верховного Суду України від 13вересня 2010 у зв'язку з винятковими обставинами.

В ухвалі Верховного Суду України від 30 травня 2012 у справі №6-59830вов10 щодо п. 4 договору купівлі-продажу квартири зазначено, що закон передбачає обов'язковість здійснення платежів на території України авнаціональній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин. Зазначено, що саме з таких міркувань виходив суд касаційної інстанції в іншій справі з подібних відносин, відмовляючи у визнанні недійсним договору купівлі-продажу, оскільки умовами договору передбачено, що розрахунки між сторонами визначено в умовних одиницях за курсом НБУ на день проведення розрахунків. Отже сторони погодили ціну, суму договору та порядок розрахунків в умовних одиницях (а. с. 8-16).

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, суди дійшли правильного висновку про те, що грошові зобов'язання відповідачів як покупців за договором від 14 лютого 1997 року визначено у гривні із грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Тобто належним виконанням зобов'язань за договором є сплата суми у гривні, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорі в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежу (платежів).

Час оспорювання п. 4 договору у суді за відмови судом у визнанні його недійсності не є періодом виключення дії оспорюваних умов договору. Тобто, положення п. 4 договору щодо еквіваленту ціни договору в іноземній валюті є дійсним та зберігає правові наслідки, передбачені ним, з моменту укладення.

Суди обґрунтованого застосували еквівалент доларів США до гривні за офіційним курсом НБУ станом на 16 лютого 2015 року (26, 04 грн за 1 долар США) - дату останнього розрахунку за позовом, що є днем платежу у розумінні ст. 533 ЦК України.

На відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому доводи касаційної скарги про стягнення 3 % річних за ст. 625 ЦК України в межах річного строку давності для вимог про стягнення неустойки, є безпідставними.

Суми 3 % річних за ст. 625 ЦК України можуть обмежуватися загальним (трирічним) строком позовної давності у разі заявлення про ці строки стороною у справі до винесення судом першої інстанції рішення у справі. Такої заяви відповідачі не подавали. Крім того, оспорювану суму 3 % річних стягнуто у межах трьох років.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів щодо валюти боргу, його складових та застосування курсу гривні до іноземних валют.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги заявників про розмір невиконаного ними зобов'язання з розрахунку за придбану квартиру та про те, що за договором купівлі-продажу в ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виник солідарний обов'язок зі сплати вартості квартири.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Матеріали справи не містять платіжних документів на підтвердження сплати вартості квартири відповідачами, дати та розміру внесення цих сум, перерахунок їх з урахуванням курсу долара США на момент платежу. Про відповідні дослідження обставин справи із перевіркою їх доказами не вказується й в оскаржуваних судових рішеннях.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України).

Квартиру АДРЕСА_1 відповідачі придбали у часткову власність у рівних частинах. Тобто, кожен із них самостійно володіє повноваженнями, які становлять зміст права власності, щодо належної частки у майні.

За таких обставин, стягнення судами заборгованості у солідарному порядку, а не відповідно до їх часток у квартирі, є неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, вимога до відповідачів не заявлена у солідарному стягненні.

З цих підстав рішення у справі підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, поданою через представника, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович