Справа № 4-C-116/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М., -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії та рішення старшого державного виконавця Шеремет Ю.М. щодо винесення постанови від 13.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправними та незаконними, скасувати зазначену постанову та у зв'язку з чим поновити виконавче провадження по справі ВП № 33845914.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 132 924,85 гривень.

13 серпня 2012 року було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1825/11, виданим 12.09.2011 року на підставі зазначеного рішення, а також накладено арешт і оголошено у розшук майно - автомобілі, право власності на які зареєстроване за боржником.

26 грудня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Шеремет Ю.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП 33845914, проте за скаргою ОСОБА_1 дана постанова була скасована ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року.

Заявник вважає, що постанова винесена передчасно, оскільки державним виконавцем не повністю перевірено майновий стан боржника, перебування в шлюбі, та майно в шлюбі, не здійснено привід до виконавця, не притягнуто до відповідальності боржника, не вчинено інших дій передбачених законом, і не внесено подання щодо розшуку майна боржника.

За таких обставин заявник просить визнати постанову про повернення виконавчого документа протиправною та скасувати її, у зв'язку з чим поновити виконавче провадження.

Представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Суд, врахувавши думку представника заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що заявником подано до суду скаргу у визначений законодавством строк.

Судом також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 132 924,85 грн.

Постановою від 13 серпня 2012 року державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №33845914 про примусове виконання виконавчого листа №2-1825/11, виданого 12 вересня 2011 року.

13 жовтня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Шеремет Ю.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа, а саме виконавчого листа №2-1825/11, виданого 12 вересня 2011 року стягувачеві, оскільки майно боржника не розшукано на протязі року з моменту оголошення розшуку.

При винесенні зазначеної постанови державний виконавець керувався п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до п.7 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не проживає, майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, що підтверджується відповідями Державної реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, ДФС України, актом державного виконавця від 25.06.2015 року, відомості щодо місця отримання прибутків, вжитими державним виконавцем заходами встановити неможливо.

Разом з тим, судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не наведено законних та обґрунтованих підстав для повернення виконавчого документа про примусове виконання виконавчого листа № 2-1825/11 від 12 вересня 2011 року стягувачеві.

Крім того, до суду державним виконавцем не було надано належних та допустимих доказів у спростування вимог заявника щодо правомірності винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також, суд погоджується з позицією заявника про передчасність винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки виконавцем не вичерпані можливості щодо встановлення наявності іншого майна та коштів боржника, на яке може бути звернене стягнення в рахунок погашення заборгованості, окрім транспортних засобів оголошених у розшук.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З урахуванням викладеного, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що заявлені у скарзі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 11, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження»,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 33845914 неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. від 13 жовтня 2015 року ВП №33845914 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн