Справа № 242/2525/16-ц
Провадження № 2/242/801/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Кротінова В.О., при секретарі Яцканич А.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта Курахівська», про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження здоров»я на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він з квітня 1976 р по січень 2005 р. працював у вугільній промисловості на підземних роботах у шкідливих та небезпечних умовах праці. Останнім робочим місцем була ВП шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». Тривала робота в умовах важкої фізичної праці привела до розвитку професійного захворювання. Медико-соціальною експертною комісією встановлено первинно 30% стійкої втрати працездатності. Внаслідок тривалого часу роботи у шкідливих умовах у нього погіршився стан здоров»я, що призвело до професійного захворювання та вважає, що йому саме цім було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює 9000 грн. Просить суд, стягнути з відповідача на його користь 9000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Надав суду письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позову відмовити та розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості. В ДП «Селидіввугілля» ВП «ш. Курахівська» працював з 12.09.2003 р. по 14.01.2005 р., що підтверджується трудовою книжкою.

На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків отримав професійне захворювання , про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання від 03.05.2007 року.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 043325 ДОН-04 від 04.07.2007 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги при огляді обласного МСЕК м. Донецька ОСОБА_1 встановлено первинно 30% втрати професійної працездатності.

Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським обєднанням профспілок.

На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності.

Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що зясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії.

Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання у звязку з погіршенням стану здоровя він частково (30%) втратив професійну працездатність. Наявні в нього наслідки професійного захворювання приводять його до тяжких фізичних і моральних страждань, порушились нормальні життєві зв»язки, його життєва діяльність обмежена. У нього змінився звичайний образ життя. Його постійно переслідує біль у грудях та задуха при роботі з домашнім господарством. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі в 9000,00 грн.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, питання визначення спричинення моральної шкоди працівникам при отримання професійного захворювання не входить до прав і обовязків комісії (пункт 11).

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності 30%, необхідність постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини захворювання, ступінь його тяжкості, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування у розмірі 9000 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів України про працю, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта Курахівська», про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження здоров»я на виробництві задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП «шахта Курахівська»на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя унаслідок професійного захворювання 9000 (дев»ять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП «шахта Курахівська» судовий збір в доход держави у розмірі 551 (п»ятсот п»ятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя