Справа № 343/741/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1508/2016
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 6 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони проживають окремо, шлюб між ними існує формально, що є підставою для його розірвання. Вони з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, ОСОБА_3 у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає. Тому просила розірвати шлюб та стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Долинського районного суду від 6 травня 2016 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №18. Неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з позивачем ОСОБА_2

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 1 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не дотримано порядку розгляду справи. Так, відкриваючи судове засідання суд не встановив його особу та причини неявки в судове засідання позивача. Також не перевірив статус осіб, які беруть участь в справі, їх процесуальні документи, що дають їм право брати участь в судовому процесі та визначають їх повноваження. Фактично судовий розгляд розпочався із клопотання представника про виклик свідка, а з'ясувавши позицію сторін щодо позовних вимог суд одразу перейшов до судових дебатів.

Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання його адвоката про зупинення розгляду цієї справи до вирішення Долинським районним судом іншої цивільної справи - за його позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. Аналогічно як і клопотання його представника про поновлення судового розгляду після перерви та про допит відповідача із наданням можливості подати докази у справі на спростування вимог позивача.

Не взято судом до уваги і того, що він визнав позов повністю тільки в частині розірвання шлюбу, а щодо стягнення аліментів - визнав його частково. Зокрема, враховуючи матеріальне становище він заперечував розмір аліментів, які просила стягнути позивач. Крім того, вказував про можливість стягненя аліментів після встановлення в ході розгляду справи про оспорювання батьківства, що він дійсно є батьком дитини.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду в цій частини скасувати.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 18 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7,8).

Рішенням Долинського районного суду від 6 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Встановлено, що син знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини не надає.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач маючи на утриманні неповнолітню дитину, вправі вимагати від відповідача аліменти на її утримання.

В силу ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимогст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Встановлено, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позов визнав. А враховуючи матеріальне становище сторін та те, що відповідач є молодою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має прийшов до висновку про спроможність ОСОБА_3 сплачувати аліменти у розмірі мінімальної заробітної плати.

Однак, повністю погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд не врахував всіх обставин справи, а його висновки не підтверджуються відповідними доказами.

Як вбачається із звукозапису судового засідання відповідач та його представник позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнали частково та не заперечували щодо стягнення аліментів у розмірі 700,00 грн.

Аналогічно, як і в засіданні апеляційного суду апелянт підтвердив свою згоду та спроможність сплачувати аліменти в розмірі 600-700 грн шомісячно.

Крім того, як з'ясовано колегією суддів на даний час ОСОБА_3 також не забезпечений постійною роботою, його заробіток має нерегулярний, сезонний характер, в нього немає на праві власності жодного нерухомого чи рухомого майна.

Будь-яких доказів на спростування цих обставин та відповідно підтвердження спроможності відповідача сплачувати визначений в позовній заяві розмір аліментів ні в ході розгляду справи місцевим судом, ні в ході перегляду його рішення на законність та обґрунтованість апеляційним судом позивачем та її представником не представлено.

За таких обставин, оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи позицію відповідача щодо часткового визнання ним позову та що обов'язок по утриманню дітей є рівною мірою обов'язком обох батьків колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід змінити, зменшивши розмір аліментів до 800,00 грн щомісячно.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права, то такі не заслуговують на увагу. У відповідності до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки підстав для скасування рішення суду не встановлено, то в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 6 травня 2016 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів до 800 грн шомісячно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Соколовський