Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, мотивуючи тим, що 26 грудня 2005 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказував, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 листопада 2015 року виникла заборгованість в сумі 15 027,38 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2005 року у розмірі 15 027,38 грн та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір у вигляді заяви, відповідно до умов якого останній видано картку «Універсальна» № НОМЕР_1. Згідно договору відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст.ст. 257, 261, 266, 267 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач, оскільки позивачем не надано відомостей щодо строку дії картки, а про порушення свого права банк дізнався у лютому 2007 року, однак із позовом до суду звернувся лише у січні 2016 року, тобто за межами позовної давності.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова