Справа № 361/4074/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/3763/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 05.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі: Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 28 вересня 2012 року між ним та ПрАТ КБ «Приватбанк» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0CPS-128S1D3, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1.

13 липня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Daewoo Nexia», під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні даного ДТП.

Позивач за заявою страхувальника на підставі страхового акту від 04.08.2014 року виплатив страхове відшкодування у розмірі 4580,44 грн.

Посилаючись на вимоги ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 4580,44 грн та 400 грн за проведення оцінки з визначення розміру матеріального збитку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі в звязку з порушення норм матеріального та процесуального права позивач просить рішення суду скасувати і позов задовольнити, оскільки право позивача на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ПрАТ КБ «Приватбанк» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0CPS-128S1D3, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1.

13 липня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Daewoo Nexia», під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні даного ДТП.

Позивач за заявою страхувальника на підставі страхового акту від 04.08.2014 року виплатив страхове відшкодування у розмірі 4580,44 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 3645 від 05.08.2014 року.

Судом також встановлено, що згідно Полісу № АС2100753 цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах».

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах», до якої позивач не звертався з регресною вимогою, а також відсутність доказів щодо невиконання відповідачем передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, суд пришов до висновку, що відсутні підстави для стягнення виплаченого страхового відшкодування із відповідача, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає правильно встановленим обставинам справи, проте не відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що майнова відповідальність винуватця застрахована на підставі договору обовязкового страхування.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З матеріалів справи вбачється, що позивач, як страховик, за заявою страхувальника, потерпілої особи у ДТП, на підставі страхового акту від 04.08.2014 року виплатив страхове відшкодування у розмірі 4580,44 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 3645 від 05.08.2014 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 26 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток або до страховика цієї особи.

На вказані положення законодавства проте, що позивач на власний розсуд має право обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, а не до його страхувальника, суд першої інстанції не звернув в звязку з чим необгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Розмір відшкодування не оспорювався.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат повязаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 4 980 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» судові витрати у розмірі 511 грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді