ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/410/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності, -

Обставини справи:

26.04.2016 ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідача), яким просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку №20 загальною площею 98,2 кв.м., та на ? частину земельної ділянки площею 0,0747 га, що знаходяться за адресою Дніпропетровська область Петриківський район с. Лобойківка вул. Першотравнева. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з Відповідачкою, який на даний час розірвано. Однак за час шлюбу ними спільно придбано житловий будинок №20, який побудований на приватизованій Відповідачкою земельній ділянці. З моменту придбання будинку ними з дозволу органу місцевого самоврядування проводилась реконструкція та будівництво господарських споруд, які не були зареєстровані через зміну порядку прийняття обєктів в експлуатацію. Відповідачці неодноразово пропонувалося добровільно поділити спільне майно, однак остання відмовляється виділити належну частку цього майна.

Представник Позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Зазначив, що факт спільного володіння житловим будинком встановлено судовим рішенням від 27.10.2015 у справі №187/1139/15. Проводити будь-які експертизи вважає передчасним.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечували, оскільки у Позивача не виникло права на будинок та споруди. Хоча будинок і був придбаний за час шлюбу, однак будь-яких витрат на його утримання Позивачем не здійснювалось, відповідних доказів не надано. Такі витрати понесені Позивачем, в тому числі витрати на сплату податку на землю. Також Позивачем не надано доказів на придбання будівельних матеріалів використаних для реконструкції спірного будинку та господарських будівель.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, у справі може бути призначена експертиза (ст. 143 ЦПК України).

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так у справі №187/1139/15-ц за участі сторін, встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.03.2000 по 19.06.2015. Також було встановлено, що будинок №20 (А-1 розмір житлової площі 21,6 кв.м.) розташований за адресою Дніпропетровська область Петриківський район с. Лобойківка вул. Першотравнева, є спільним сумісним майном Позивача та Відповідачки.

Однак, як було встановлено під час розгляду справи №187/1139/15-ц так і під час розгляду даної справи, після придбання будинку він був реконструйований, а саме житлова площа збільшилася з 21,6 кв.м. до 65,4 кв.м., побудовані господарські будівлі.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Виходячи з аналізу положень ст. 182, ст. 331 та ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Позивачем надано копію рішення виконавчого комітету Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від лютого 2007 року про дозвіл на реконструкцію житлового та будівництво господарських будівель на присадибній ділянці, наявність якого Відповідач не заперечував.

При цьому Позивачем в порушення вимог ст. 10 та 60 ЦПК України не надано доказів, що питання реконструкції будинку були предметом розгляду компетентного державного органу, зокрема доказів, що підтверджують прийняття обєкта в експлуатацію (сертифікат про відповідність збудованого обєкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та акт готовності обєкта до експлуатації тощо) та відмови субєкта у сфері державної реєстрації щодо реєстрації реконструкції будинку та побудови господарських будівель.

Наданий Позивачем звіт ДП "Проектного інституту "Дніпордзержинськцивільпроеккт" про проведення технічного обстеження не є доказом, що підтверджує прийняття обєкта в експлуатацію та/або свідченням державної реєстрації права власності на реконструйований будинок.

Таким чином вимога про визнання права власності на частину житлового будинку та надвірні будівлі, підлягає залишенню без задоволення.

Суд зазначає, що виходячи з аналізу норм цивільного законодавства, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, а тому визнання окремо на них право власності не вимагається.

Враховуючи, що у задоволенні вимоги про визнання права власності на частину будинку та надвірні будівлі відмовлено, позов в частині визнання права власності на частину земельної ділянки призначеної для обслуговування будинку та надвірних будівель також підлягає залишенню без задоволення.

Інші доводи сторін на висновки суду не впливають.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, за відсутності клопотань про розподіл процесуальних витрат з боку Відповідача, витрати понесені Позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 02.08.2016.

Суддя ОСОБА_5