Справа № 344/7542/16-ц
Провадження № 2/344/3831/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Пресмаш» про визнання незаконним та скасування наказу № 21 від 18 травня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_1»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суд з вказаним позовом до відповідача мотивуючи тим, що він працює на посаді заступника голови правління з економічної безпеки ВАТ «Пресмаш» з 05 травня 2014 року, згідно наказу № 01 від 05.05.2014 року, і на даний час. Укладаючи вищевказаний трудовий договір, позивач зобов'язувався виконувати роботу, визначену договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові. З моменту укладення трудового договору свої трудові обов'язки позивач виконував добросовісно, сумлінно, приймав активну участь в господарській діяльності підприємства та виконував всі накази та вказівки керівника підприємства з додержанням трудової і технологічної дисципліни. Проте, наказом ВАТ «Пресмаш» № 21 від 18 травня 2016 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення, а саме догана. Будь-яких порушень трудової дисципліни зі сторони позивача не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачем та безпосереднім керівником. Описова частина наказу не містить визначення який саме дисциплінарний проступок позивач вчинив. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на перелік вимог. З урахуванням наведеного просив визнати наказ незаконним та скасувати його.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечили з мотивів наведених в письмових запереченнях. Просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не виконує розпорядження свого керівника ОСОБА_2, наносив керівнику тілесні ушкодження, не виконує своїх обо'язків, не доповідає керівнику про виконану роботу, взагалі нічого не робить, а навпаки вчиняє розкрадання майна, спричиняє збитки підприємству.

Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

05 травня 2014 року на підставі наказу № 01 позивача було прийнято на роботу (а.с.7).

Представник відповідача ОСОБА_2 в своїх поясненнях вказував, що на роботу позивача приймав перший заступник голови правління ОСОБА_3 за вказівкою директорів чи власників компанії «Парангон», що підтверджується копією листа № 392/12 від 26.12.2013 року. Сам ОСОБА_2 на роботу ОСОБА_1 би не прийняв.

Але, копія листа № 392/12 від 26.12.2013 року не підтверджує того факту, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу а чиєюсь вказівкою, оскільки в матеріалах справи міститься копія направлення на працевлаштування від Івано-Франківського міського центру зайнятості (а.с.8). Крім того, питання прийняття на роботу позивача не є предметом спору, наказ про прийняття на роботу позивача не оспорюється.

Посада на якій працює позивач - заступник голови правління з економічної безпеки, передбачена штатним розписом ВАТ «Пресмаш», який затверджений керівником підприємства (а.с.10).

Укладаючи вищевказаний трудовий договір позивач прийняв на себе зобов'язання виконувати роботу визначену договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 29 вищевказаного Кодексу передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце. Так, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Вказані вимоги відповідачем не були дотримані.

Представниками відповідача не надано суду доказів того, що позивач був ознайомлений зі своїми правами і обов'язками та проінформований під розписку про умови праці, ознайомлений із посадовою інструкцією та колективним договором.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що ознайомити із посадою інструкцією позивача та колективним договором повинен був ОСОБА_3 є необґрунтованими. До цього часу позивач не ознайомлений з посадою інструкцією заступника голови правління з економічної безпеки.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що позивач не хоче знайомитись із інструкцією є не доведеними, жодних актів про відмову від ознайомлення з посадовою інструкцією відповідачем не складалось.

Отже, посадові обов'язки позивача жодним документом не закріплені із ними він до цього часу не ознайомлений.

Наказом ВАТ «Пресмаш» № 21 від 18 травня 2016 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.18).

Як вбачається із наказу, підставою для застосування дисциплінарного стягнення до позивача є халатне, неналежне відношенням до своїх трудових обов'язків, з порушенням трудової дисципліни, невиконанням своїх посадових обов'язків пов'язаних із не поверненням майна із незаконного володіння, розповсюдження неправдивої інформації, які призвели до спричинення товариству збитків в особливо великих розмірах, із розповсюдженням конфіденційної інформації та незаконним самостійним зверненням з заявами щодо вчинення порушень «Укроборомпром» та Генпрокуратуру без інформування керівництва ВАТ «Пресмаш», з повним ігноруванням законник вимог голови правління - вимога №104/04 від 10.05.2016 р. та із присвоєнням собі повноваження члена правління. В зв'язку із відмовою виконувати свої посадові обов'язки та з повним ігноруванням розпоряджень, вказівок голови правління ВАТ «Пресмаш», які ОСОБА_1 вважає такими, що не входять до його обов'язків, пояснення останнього додасться, що вказує на повне ігнорування трудової дисципліни відповідно до Кодексу законів про працю України які визначено статтею 139.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За змістом вказаної норми обчислення місячного строку для застосування стягнення починається саме з дня виявлення проступку. При цьому виявлення проступку означає не тільки виявлення його факту, але і дії або бездіяльності у вигляді проступку, а також встановлення характеру порушення, причинного зв'язку між діями та наслідками та вини у цьому працівника.

Представники відповідача в судовому засіданні вказували, що однією із підстав для застосування дисциплінарного стягнення до позивача було невиконанням ним вимоги голови правління від 10.05.2016 року (а.с.14).

Відповідь, які позивач надав на вимогу голови правління, від 16.05.2016 року представники відповідача вважають не точною та не повною (а.с.20-22).

І саме 16 травня 2016 року відповідач виявив проступок за який на позивача було накладено дисциплінарне стягнення.

Однак, такі твердження представників відповідача є необґрунтованими, оскільки позивач надав відповідь на вимогу голови правління таку як вважав за необхідне, в силу своїх розумових здібностей.

Крім того, з колом своїх посадових обов'язків позивач не ознайомлений до цього часу, а тому не міг надати відповідь на деякі запитання бо не знав чи входять вони до кола його посадових обов'язків.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків.

Порушення вказані головою правління в наказі № 21 від 18.05.2016 року є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що пояснення у позивача перед застосуванням дисциплінарного стягнення не були відібрані, акт щодо відмови надавати пояснення також відповідачем не складався.

Представники відповідача вважають, що відповідь позивача на вимогу від 16.05.2016 року і є письмовими поясненнями.

Однак такі твердження є безпідставними та суперечать поясненням представника відповідача ОСОБА_4, який вказав, що після отримання відповіді позивача на вимогу голови правління 16.06.2016 року відповідач і дізнався про вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, при застосуванні дисциплінарного стягнення щодо позивача відповідачем також було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Будь яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України представниками відповідача суду не надано.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд роз'яснював представникам відповідача їх права та обов'язки, крім того, представник відповідача ОСОБА_4 є адвокатом, та йому достеменно відомо про норми чинного законодавства України щодо обов'язку доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Представники відповідачів не надали суду доказів халатного, неналежного відношенням позивачем до своїх трудових обов'язків, порушення позивачем трудової дисципліни, невиконанням своїх посадових обов'язків пов'язаних із не поверненням майна із незаконного володіння, розповсюдження неправдивої інформації, які призвели до спричинення товариству збитків в особливо великих розмірах, із розповсюдженням конфіденційної інформації та незаконним самостійним зверненням з заявами щодо вчинення порушень «Укроборонмпром» та Генпрокуратуру без інформування керівництва ВАТ «Пресмаш», з повним ігноруванням законник вимог голови правління - вимога №104/04 від 10.05.2016 р. та із присвоєнням собі повноваження члена правління.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Статтею 137 ЦПК України встановлено порядок витребування доказів.

Представникам відповідача суд роз'яснював вказані норми, однак представники відповідача жодних клопотань про витребування доказів не заявляли.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 21, 29, 139, 141 147, 148, 149, 150 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Пресмаш» про визнання незаконним та скасування наказу № 21 від 18 травня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_1» задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 21 від 18 травня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_1».

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Пресмаш», юридична адреса якого: 76495, м. Івано-Франківськ, вул. Автоливмашівська, буд № 1, - в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 липня 2016 року.

Суддя Бабій О.М.