Справа № 2-з-284/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом політичної партії «Українське об'єднання патріотів - Укроп» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності, третя особа: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання недійсним знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити дію, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності, третя особа: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання недійсним знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити дію.

Від позивача до суду надійшли заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить заборонити Державній службі інтелектуальної власності України , адреса: 03035, м. Київ, вул. Метрополита Липківського, 45, вчиняти дії з видачі ОСОБА_1 чи його представниками Свідоцтва України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_1; 49027, АДРЕСА_1, (UA).

Також, позивач просив заборонити Державній службі інтелектуальної власності України , адреса: 03035, м. Київ, вул. Метрополита Липківського, 45, вчиняти дії з реєстрації договорів про передачу прав на знак «Укроп» за Свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 (заявка № m201510483, дата подання заявки (дата пріоритету) 03.07.2015 року, публікація 10.11.2016, бюл. № 21).

Крім того, просив заборонити ОСОБА_1, 49027, АДРЕСА_1, (UA) вчиняти дії з передачі (відчуження) прав на ім'я третіх осіб на знак «Укроп» за свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 (заявка № m201510483, дата подання заявки (дата пріоритету) 03.07.2015 року, публікація 10.11.2016, бюл. № 21).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 1 та 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 4 ст. 151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» убачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що заява про забезпечення позову подається з метою забезпечення позову, унеможливлення відчуження (передачі права) на отримання свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою №m20151483 іншим особам, порушення прав позивача, приймаючи до уваги те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також приймаючи до уваги те, що відповідачами у справі не виконується ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 року у справі №760/18109/16-ц (2/760/6312/16).

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтування його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема про те, чи наявний зв'язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України встановлено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заяву необхідно повернути заявнику.

Керуючись ст. ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом політичної партії «Українське об'єднання патріотів - Укроп» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності, третя особа: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання недійсним знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити дію - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн