Справа №: 398/2213/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" липня 2016 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Голосеніної Т.В.

з участю секретаря - Шаповал І.Ф.

заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особи Олександрійський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, яка настала 29.04.2016 року у м. Донецьк на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 29 квітня 2016 року на тимчасово окупованій території в м. Донецьк помер її батько ОСОБА_2, про що Центральною міською клінічною лікарнею №6 міста Донецька 30.04.2016 року видано медичне свідоцтво про смерть №50.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан».

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для прийняття спадщини. Листом міністерства Юстиції України №22091/ч-14049/19 заявнику рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті ОСОБА_2

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, та просила встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 29.04.2016 року в Центральній міській клінічній лікарні №6 міста Донецька на тимчасово окупованій території України.

Представник заінтересованої особи Олександрійського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що заявниця є матірю його дружини - ОСОБА_4 24-25 квітня 2016 року свідок, який проживав на території м.Олександрії, по телефону дізнався від заявниці, що в дідуся його дружини - ОСОБА_2, проживаючого у м.Донецьку, погіршився стан здоровя, а тому через деякий час ОСОБА_2 помістили для лікування у Центральну міську клінічну лікарню №6 міста Донецька, де 29 квітня 2016 року останній і помер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що заявниця є тещею його сина ОСОБА_3 та 30 квітня 2016 року він був присутній у м.Донецьку при тому, як ОСОБА_2, який помер 29 квітня 2016 року, забирали з моргу, а згодом і був присутній на його похороні.

Суд, заслухавши пояснення заявниці,допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Згідно з свідоцтвом про народження серії VІІ-УР №0047552, виданого 09.12.1964 року Куйбишевським бюро РАЦС м. Донецька, заявниця є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення виконавчого комітету Олександрійської міської ради № від 04.07.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи заявниця фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №50, виданим Центральною міською клінічною лікарнею №6 міста Донецька 30.04.2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 29.04.2016 року від сердечно-судинної недостатності та атеросклеротичної хвороби серця.

Після смерті батька заявниця звернулась до Міністерства Юстиції України стосовно встановлення факту смерті ОСОБА_2, проте листом №22091/ч-14049/19 від 24.06.2016 року їй було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.

Ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно із ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Оскільки заявниця є громадянкою України, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, як внутрішньо переміщена особа, а її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 29 квітня 2016 року помер на тимчасово окупованій території Україні в Центральній міській клінічній лікарні №6 м. Донецька, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку для для реєстрації смерті на території України, а отримане лікарське свідоцтво про смерть не визнається державними органами України, з метою захисту її законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2, 29 квітня 2016 року в м. Донецьк, який знайшов підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що настала 29 квітня 2016 року у м. Донецьку в Центральній міській клінічній лікарні №6.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є підставою для одержання зазначених документів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя