Справа № 451/819/15 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/1227/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Богонюка М.Я., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цап П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерахунок розміру грошового стягнення.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 12430 гривень 79 копійок та 243 гривні 60 копійок судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою заборгованості та вказує на те, що навіть виходячи з суми заборгованості 12045 грн. та рахуючи індекс інфляції з дня набрання законної сили рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2010 року до моменту подання заяви про уточнення позовних вимог, а саме до 28.11.2015 року, то розмір інфляції буде становити 2860 грн., азагальна сума заборгованості 10245 грн. х 2860 дорівнюватиме 29300,7 грн. Апелянт також вважає невірним розрахунок районного суду трьох відсотків річних. Вказує на те, що розрахунок слід було проводити, виходячи із заборгованості в сумі 24319,37 грн.(гривневий еквівалент 500 євро та 500 доларів США станом на 28.11.2015 року (день уточнення позовних вимог), а не від суми заборгованості в розмірі 10245 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути із ОСОБА_3 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 56858,7 грн. інфляційних втрат та 5183,02 грн. 3% річних.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Цією статтею регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 08.02.2010 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10245 гривень авансу, що є еквівалентом отриманих відповідачем 500 доларів США та 500 євро, переданих йому ОСОБА_2 як завдаток оплати згідно договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1.

01.03.2010 року видано виконавчий лист №2-714, по якому державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ 09.03.2010 року відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2011 року задоволено подання державного виконавця та оголошено розшук ОСОБА_3

Згідно довідки Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 22.04.2015 року №7385 виконавчий лист №2-714 від 01.03.2010 року не виконаний.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2010 року уже вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10245 грн., що є еквівалентом 500 доларів США та 500 євро, які отримані відповідачем від нього, то дія ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-2759цс15 від 20.01.2016 року, №6-2491цс15 від 02.03.2016 року, №6-3019цс15 від13.01.2016 року, що відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Крім того, усі розрахунки на підтвердження розміру позовних вимог позивач проводив, виходячи з того, що відповідач не повернув йому 500 доларів США та 500 євро, а індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерахунок розміру грошового стягнення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: