Провадження №2/761/866/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Віталфарма» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за невиконання зобов»язань, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПП «Віталфарма» звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 24.06.2008 року між ПП «Віталфарма» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір (із змінами від 04.07.2008 р.) відповідно до якого сторони зобов»язались у майбутньому, але не пізніше 25.07.2008 р. укласти основний договір. 04.07.2008 року у відповідності до умов попереднього договору ім. на забезпечення їх виконання позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 969 940,00 грн. Проте, ОСОБА_1 в порушення умов попереднього договору не уклав основну угоду з позивачем, а тому в нього виникло грошове зобов»язання щодо повернення коштів у розмірі 2 909 820,00 грн. У зв»язку із простроченням даного грошового зобов»язання у позивача виникло право на отримання 3% річних та інфляційних виплат відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 3 174 728,08 грн. в якості повернення коштів та відшкодування збитків.

В подальшому представник позивача збільшив вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3 201227 грн. 17 коп., які складаються з 35 річних в розмірі 434 958 грн. 29 коп. та інфляційних витрат в розмірі 2 766 268 грн. 88 коп. за період з 20.08.2008 року по 18.02.2016 року.

ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні зважаючи на пропуск представником позивача строку на протязі якого особа може звернутися за захистом своїх прав. Пояснив, що строк позовної давності почався з дня, коли позивач дізнався про порушення права - 20.08.2008 року та закінчився з урахуванням загального трирічного строку 20.08.2011 року. Даний позов подано у лютому 2012 року і з зазначених в ньому обставин зрозуміло, що позивач знав про порушення його прав та особу, яка їх порушила. Зокрема, у справі наявні судові рішення з яких вбачається така обізнаність ПП «Віталфарма» та відсутність поважності причин пропуску строку позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 24 червня 2008 року між ПП «Віталфарма» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, до якого сторонами вносились зміни 04.07.2008 р., за умовами якого ПП «Віталфарма» та ОСОБА_1 взяли на себе зобов»язання в подальшому в строк до 25.07.2008 р. укласти основний договір купівлі-продажу стосовно цілісного майнового комплексу, а саме ОСОБА_1 передати у власність позивачу комплекс, розміщений за адресою: АДРЕСА_1

На виконання умов попереднього договору 04.07.2008 р. позивач, і не заперечується відповідачем, передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 969 940,00 грн.

У зв»язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов»язань ПП «Віталфарма» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про відшкодування збитків.

Не погоджуючись з вимогами позивача ОСОБА_1 подав зустрічний позов про визнання недійсним пункту договору, зобов»язання укласти договір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2010 року у задоволенні як первісного так і зустрічного позовів було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2011 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Колегією суддів судової палати в цивільних справах Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ 17 серпня 2011 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2010 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2011 р. в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Віталфарм» грошових коштів у розмірі 969 640,00 грн. скасовано та ухвалено нове яким частково задоволено позов ПП «Віталфарма».

З ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у розмірі 969 940,00 грн. на користь ПП «Віталфарм», в решті рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що оскільки в обумовлений сторонами строк, а саме 25 липня 2008 року вимоги пунктів 3,4,14 попереднього договору відповідачем (як продавцем) не були виконані, позивач (покупець) має право на повернення сплаченої ним суми у розмірі 969 640,00 грн.

Зважаючи на такі обставини представник ПП «Віталфарма» 29 лютого 2012 року звернувся до суду з даним позовом з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат у зв2язку із простроченням виконання грошового зобов»язання за період з 20.08.2008 року.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимог кредитора зобов»язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вони встановлені.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов»язань, не повернув грошові кошти, в розумінні чинного законодавства України настають правові наслідки в тому числі і передбачені ст.. 625 ЦК України.

З іншого боку згідно до приписів ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно до ст. 261 ЦК України.

Представник ПП «Віталфарма» просить суд стягнути з боржника суми за період з 20.08.2008 р., ОСОБА_1 в свою чергу просить суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, а саме відмовити у задоволенні позову.

За положеннями ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується з твердженням відповідача про сплив строку позовної давності зважаючи на наявні докази обізнаності ПП «Віталфарма» про порушення прав підприємства з серпня 2008 р., в той час як за захистом своїх прав представник позивача звернувся у лютому 2012 року.

Зважаючи на те, що представником позивача не зазначено поважності причин пропуску встановленого законом 3 річного строку, суд приходить до висновку про можливість застосування наслідків пропуску такого строку, у зв»язку із чим відмовляє у задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ст.ст. 3,11,57,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 257.261,267,625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя