Справа № 461/3476/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/4222/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державного університету внутрішніх справ про визнання незаконним та скасування рішення, наказу, розірвання контракту, стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Вченої ради ОСОБА_3 державного університету внутрішніх справ від 27.05.2015 року, оформленого протоколом № 10 про відрахування здобувача кафедри теорії держави і права ОСОБА_2, у зв»язку з неатестацією науковим керівником та кафедрою, та наказ ОСОБА_3 державного університету внутрішніх справ від 03.06.2015 року за № 354 о/с про відрахування з докторантури та ад»юнктури ОСОБА_2 здобувача кафедри теорії держави і права. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, порушивши вимоги ст.ст. 212-215 ЦПК України, не надав належної оцінки постанові старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 29.02.2016 року, якою встановлено факти ненадання відповідачем ОСОБА_2 послуг за контрактом № 439 від 25 вересня 2012 року та не врахував, що в матеріалах справи немає документального підтвердження понесених відповідачем витрат за вказаним контрактом. Вважає, що внаслідок порушення судом першої інстанції процедури забезпечення доказів, такі докази не можуть братися судом до уваги відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 25.09.2012 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 державним університетом внутрішніх справ було укладено контракт № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень».

25.09.2012 року наказом ректора ОСОБА_3 державного університету внутрішніх справ ОСОБА_5 № 435 «Про прикріплення здобувачів наукового ступеня кандидата наук» ОСОБА_2 була прикріплена до кафедри теорії та історії держави і права факультету з підготовки слідчих Львівського ДУВС здобувачем для складання кандидатських іспитів та підготовки кандидатської дисертації за спеціальністю 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень, терміном до вересня 2017 року.

Вказаним наказом ОСОБА_2 було призначено наукового керівника кандидата юридичних наук, доцента кафедри теорії та історії держави і права ОСОБА_3 ДУВС, підполковника міліції ОСОБА_6

27.02.2013 року на засіданні Вченої ради затверджено тему дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук здобувачеві кафедри теорії та історії держави і права ОСОБА_2 «Теоретико-правові засади захисту прав дитини в Україні» за спеціальністю 12.00.01, яка була обрана позивачем за безпосередньої участі її наукового керівника ОСОБА_6

Згідно п. 2.1. контракту № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень» ОСОБА_3 державний університет внутрішніх справ зобов»язувався здійснювати наукове керівництво та консультувати здобувача ОСОБА_2

Судом встановлено, що науковий керівник ОСОБА_6 здійснював науковий аналіз та рецензування підготовлених ОСОБА_2 до друку наукових статей і тез відповідно до плану наукового дослідження з подальшим схваленням кафедрою рішення щодо їх публікації у наукових виданнях. Так, загалом, ОСОБА_2 опублікувала 8 статей у фахових юридичних виданнях, включених до переліку ВАК України та 8 тез доповідей на науково-практичних заходах, що свідчить про те, що науковий керівник позивача належним чином виконував свої зобовязання, передбаченні контрактом № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень».

Відповідно до п. 2.3 контракту № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень» позивач зобовязувалась: оволодівати теоретичними знаннями, практичними навичками, сучасними методами роботи і досліджень з обраної спеціальності, виконувати належним чином та у визначені строки всі види завдань, складати іспити, виконувати навчально-методичні вимоги. Своєчасно та в повному обсязі вносити плату за отриману здобувачем освітню послугу у розмірах та у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 3.2 зазначеного контракту визначено, що розмір плати за навчання встановлюється Університетом на підставі цього договору на весь термін навчання. Вартість одного року навчання становить 6000 (шість тисяч) грн.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем вчасно та в повному розмірі здійснювалась оплата за навчання, що підтверджується квитанціями від 26.09.12 року №181185 на суму 6000 грн., від 09.08.13 року № 4636175 на суму 2000 грн., від 20.09.13 року № 5232575 на суму 4000 грн. та від 26.09.14 року № 9765362 на суму 6000 грн.

Також з матеріалів справи, а саме з доповідної записки Т.в.о. начальника докторантури та ад'юнктури ОСОБА_7, вбачається, що здобувач ОСОБА_2 працювала над своєю роботою згідно із планом дисертації, затвердженої на засіданні Вченої ради ОСОБА_3 ДУВС 27.02.2013 року протокол № 3. Також ОСОБА_2 склала два кандидатські іспити - з філософії (14.05.2013 року) з оцінкою «добре» та з іноземної (англійської) мови (03.12.2013 року) з оцінкою «добре».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав про задоволення вимог ОСОБА_2 в частині розірвання контракту укладеного між позивачем та ОСОБА_3 ДУВС від 25.09.2012 року №439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень», оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачем умови контракту не виконувалися належним чином.

Крім того, судом вірно врахованого, що впродовж 2012-2014 років позивач систематично вносила плату за навчання, передбачену умовами контракту, що свідчить про визнання ОСОБА_2 тієї обставини, що ОСОБА_3 Державним університетом внутрішніх справ умови контракту виконуються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині не надання позивачу ОСОБА_3 державним університетом внутрішніх справ послуг з користування бібліотекою, читальними залами, навчальною та методичною літературою, культурно-спортивною базою не заслуговують на увагу, оскільки позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було відмовлено у користуванні такими.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_3 ДУВС на користь позивача, завданих збитків та трьох відсотків річних від суми завданих збитків, то у задоволенні таких суд першої інстанції відмовив підставно та обгрунтовано, оскільки плата згідно умов, передбачених контрактом № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01» збитками не є, так як вносилась ОСОБА_2 як плата за навчання, що не є збитками в розумінні положень ст. 22 ЦК України. Крім того, згідно п. 3.5 вказаного контракту у випадку дострокового припинення дії договору внесена плата за надання освітньої послуги не повертається.

Правильним також є висновок районного суду щодо того, що договір № 439 «Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень» від 25.09.2012 року не є грошовим зобов»язанням, а відтак до таких правовідносин ст. 625 ЦК України, що визначає відповідальність за невиконання грошового зобов»язання, не застосовується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: ОСОБА_8

ОСОБА_9