АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/293/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2004/16Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Кривчун Т.О., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до Кредитного договору № б/н від 15.06.2006 року, банком було надано ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував на те, що свої зобовязання по поверненню кредиту Відповідач повністю не виконав, а тому має заборгованість перед Банком в розмірі 40 917,26 грн., яку вони просили стягнути із відповідача.

РішеннямЧутівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилось публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та подало на нього апеляційну скаргу в якій прохало рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Вважають, що рішення суду є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно зясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за участі відповідача та його представника, за відсутності представника апелянта, який був належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи, але в судове засідання не зявився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 15.06.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надана платіжна кредитна картка, що підтверджується заявою позичальника від 15.06.2006 року.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, Позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його використання, по перевитратах платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (п.6.5).

При порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більше, ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00грн.+5% від суми позову (п.8.6).

За розрахунком Банку відповідач має заборгованість по кредитному договору, яка станом на 31.01.2016 р. становить 50 674 грн., яка складається з: 9 413, 65 грн. - заборгованість за кредитом; 41 260,35 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. При розрахунку суми заборгованості представник Банку виходить з того, що від цієї суми заборгованості віднімає суму у розмірі 12 181,37 грн., яка була задоволена судовим наказом Чутівського районного суду Полтавської області від 29.05.2008 р. з відповідача на користь позивача, тобто різниця становить 38 492,63 грн. До цієї суми представник позивача додає також штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 924,63 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, згідно розрахунку позивача, заборгованість до стягнення становить 40 917,26 грн. (а.с. 11-13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду за вимогами кредитора, оскільки початком перебігу строку позовної давності у даній справі є 12.07.2012 р. (час сплати останнього платежу), а позивач звернувся із позовом до суду 06.04.2016р., тобто за межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Судом першої інстанції правильно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, факт неналежного виконання відповідачем взятого зобовязання за кредитним договором та наявність заборгованості за кредитним договором.

Однак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2ст.258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). При цьому за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, місцевим судом встановлено, що29.05.2008 року Чутівським районним судом Полтавської області за заявою банку було видано судовий наказ № 2-н-92 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по вказаному вище кредитному договору в сумі 12 181, 37 грн. (а.с.10). Дана заборгованість була розрахована станом на 11.05.2008 року та складалася з: 9413,65 заборгованість за кредитом; 2767,72 заборгованість за користування кредитом.

Протягом 2009-2012 р. відповідач щомісячно погашав заборгованість перед позивачем, що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 (а.с.12-14). З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 04.07.2012 року, на підставі чого 12.07.2012 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку із сплатою боргу в повному обсязі (а.с. 51). Відповідач 05.09.2012 року звернувся до позивача із заявою про закриття карткового рахунку. Факт отримання такої заяви Банком підтвердив його представник у судовому засіданні суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про сплив строку позовної давності, так, як після повернення відповідачем кредиту в повному обсязі (04.07.2012 р.), підстави для нарахування позивачем процентів за користування кредитом в подальшому відпали, трирічний строк вимоги за зобовязаннями процентів нарахованих за липень 2012 року, розпочався у серпні 2012 року, а тому на момент звернення позивача із позовом до суду (06.04.2016 року) він сплив, відповідно, ще раніше спливли строки позовної давності по нарахованих процентів за період часу з 12.05.2008 року по 30.06.2012 року, наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України стало підставою для відмови у позові. З огляду на викладене строк позовної давності сплив і щодо вимог про стягнення неустойки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг згідно з яким, якщо протягом 12 місяців жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін, не заслуговують на увагу, оскільки для встановлення початку строку перебігу позовної давності береться до уваги не строк дії договору, а строк виконання зобовязання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції правильно врахував положення вищезазначених норм права, дійшовши правильного висновку, про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду через чотири роки після початку перебігу строку позовної давності.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

РішенняЧутівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: