Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/100/16-ц
Провадження № 2/321/305/2016
У х в а л а

30 червня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області про накладення штрафів, заінтересована особа: ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

В січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з вимогами про скасування постанов державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області про накладення штрафів. В подальшому ОСОБА_1 уточнив свої вимоги і 7 червня 2016 року звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України (а.с. 140-145). У своїй скарзі ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Солоткіної Юлії Олександрівни від 11.09.2015 про накладення штрафу в розмірі 340,00 грн.; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Солоткіної Юлії Олександрівни від 11.09.2015 про накладення штрафу в розмірі 340,00 грн.;ь визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Солоткіної Юлії Олександрівни від 17.09.2015 про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Солоткіної Юлії Олександрівни від 17.09.2015 про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 по справі №2/816/11/12р. передбачається зобовязання майнового характеру, а саме стягнення боргу в грошовому еквіваленті, в іншій частині рішення є виконаним, проте відповідно до мотивувальної частини оскаржуваних постанов, державний виконавець керувався статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», яке визначає загальний порядок виконання рішень зобовязального характеру. Зазначає, що 11.09.2015 за вимогою державного виконавця позивач прибув до ВДВС Михайлівського РУЮ та надав у виконавчу справу копії документів, якими підтверджується часткове виконання рішення Михайлівського районного суду від 17.04.2012, а також повідомив, що на даний час не працює, знаходиться на пенсії за віком, тому сплатити борг не має матеріальної можливості, перераховує стягувачу щомісячно приблизно по 300,00 грн., повідомив, що має на меті виконати рішення суду у повному обсязі. Кошти які позивач повинен сплатити отримувались останнім протягом 17 років сімейного життя зі стягувачем, на ці кошти придбавались речі, половину вартості яких позивач повинен відшкодувати, особистого майна за місцем проживання, яке може бути реалізоване не має, тому сплатити відразу борг для нього неможливо. Також вказує, що після відкриття провадження у даній справі 26.09.2015 позивач отримав додатково дві постанови відповідача від 17.09.2015 про накладення штрафів у загальному розмірі 1 360,00 грн., накладення штрафів за якими вмотивоване тим, що позивач повторно повністю не виконав без поважних причин рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 по справі №2/816/11/12р., на підставі чого і в порядку ч. 2 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження», органом ДВС було накладено штраф у подвійному розмірі. Пояснює, що позивач направляв відповідачу заяву про розстрочку виконання рішення суду від 17.04.2012 та письмове інформування про оскарження постанов від 11.09.2015, отримання заяв та інформування підтверджується повідомленням пошти про вручення кореспонденції від 17.09.2015. Окрім цього, вважає, що всупереч вимогам закону державний виконавець постановив можливість оскарження постанов лише в порядку, який передбачений статтями 287-289 КУпАП України, а тому спірні рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Державник виконавець ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд скарги без її участі, просить суд відмовити в задоволенні скарги. Також нею були подані письмові заперечення (а.с.28-65), в яких зазначено, що на примусовому виконанні у ВДВС Михайлівського РУЮ перебуває виконавче провадження №44787280 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/816/11/12 від 17.04.2012, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області про залишення у особистій власності позивача частини спільного майна подружжя та зобовязання ОСОБА_1 компенсувати вартість майна ОСОБА_2 різницю в сумі 4 000,00 грн., а також №44789286 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/816/11/12 від 17.04.2012, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області про зобовязання компенсувати ОСОБА_2 вартість неподільних речей. Вимогою державного виконавця боржникові було надано строк на самостійне виконання рішення суду до 02.09.2015. 07.09.2015 державним виконавцем складено ОСОБА_4 про те, що рішення суду боржником не виконано без поважних причин, не надані підтверджуючі документи, які б свідчили про його виконання, додатково від стягувача надійшла заява про невиконання ОСОБА_1 рішення суду, тому державним виконавцем 11.09.2015 винесено постанови про накладення штрафів на боржника, які за вих. №13124/8 та №13123/8 11.09.2015 направлено на адресу боржника. 16.09.2015 державним виконавцем повторно складено ОСОБА_4 про те, що рішення суду у справі №2/816/11/12 боржником не виконано без поважних причин, тому державним виконавцем 17.09.2015 винесено постанови про накладення штрафів на боржника, які за вих. №13347/8 та №13346/8 17.09.2015 направлено на адресу боржника. Боржник звертався до відповідача з певними заявами, але вони не зупиняють строки виконання рішення суду починаючи з 2012 року, коли саме рішення постановлено, виконавчі документи перебували на виконанні по кілька разів і тим паче рішення суду до цього часу не виконано. З урахуванням вищевикладеного, просить суд у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Представник стягувача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд скарги без його участі, просить суд відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу, про розгляд скарги без їх участі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши скаргу і надані документи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

17.04.2012 Михайлівським районним судом Запорізької області постановлено рішення у справі №2/816/11/12р., яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково, вирішено провести розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити ОСОБА_2: холодильник «Samsung», вартістю 4300 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 700 грн.; меблі для житлової кімнати, вартістю 3000 грн. Загальна вартість майна становить 8000 грн.; залишити у особистій власності ОСОБА_1 частину спільного майна: скутер, вартістю 2400 грн.; газонокосарку, вартістю 3000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 1500 грн., телевізор «LG», вартістю 800 грн.; мякий куточок, вартістю 500 грн.; пральну машину, вартістю 1800 грн.; трактор марки ЮМЗ-6, вартістю 5000 грн.; комод, вартістю 300 грн., меблі для вітальні, вартістю 700 грн.; та зобовязати ОСОБА_1 компенсувати вартість майна ОСОБА_2 різницю в сумі 4000 грн. Також вказаним судовим рішенням зобовязано ОСОБА_1 компенсувати ОСОБА_2 вартість неподільних речей, а саме: автомобіля ВАЗ 210999, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 22 118 грн., супутникових антен у розмірі 1000 грн., водонагрівача у розмірі 200 грн., газової плити у розмірі 240 грн., ? частину коштів вкладених на ремонт та благоустрій житлового будинку у с. Кавунівка, №16 у розмірі 13 534 грн. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 у справі №2/816/11/12 набрало законної сили 28.04.2012, про що свідчить відповідна відмітка на його копії, долученій до матеріалів даної справи.

Постановою від 18.09.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 44787280 з виконання виконавчого листа №2/816/11/12, виданого 17.04.2012 Михайлівським районним судом Запорізької області, про залишення у особистій власності ОСОБА_1 частину спільного майна: скутер, вартістю 2400 грн.; газонокосарку, вартістю 3000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 1500 грн., телевізор «LG», вартістю 800 грн.; мякий куточок, вартістю 500 грн.; пральну машину, вартістю 1800 грн.; трактор марки ЮМЗ-6, вартістю 5000 грн.; комод, вартістю 300 грн., меблі для вітальні, вартістю 700 грн.; та зобовязання ОСОБА_1 компенсувати вартість майна ОСОБА_2 різницю в сумі 4000 грн. Указане рішення супровідним листом від 18.09.2014 №13025/8 направлено на адресу ОСОБА_1, проте, як вбачається із наданої відповідачем копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу органу ДВС без вручення боржнику.

Окрім цього, 18.09.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44789286 з виконання виконавчого листа №22/816/11/12, виданого 17.04.2012 Михайлівським районним судом Запорізької області, про зобовязання ОСОБА_1 компенсувати ОСОБА_2 вартість неподільних речей, а саме: автомобіля ВАЗ 210999, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 22 118 грн., супутникових антен у розмірі 1000 грн., водонагрівача у розмірі 200 грн., газової плити у розмірі 240 грн., частину коштів вкладених на ремонт та благоустрій житлового будинку у с. Кавунівка, №16 у розмірі 13 534 грн.

Указані постанови від 18.09.2014 про відкриття виконавчого провадження ВП № 44787280 та ВП №44789286 вручено під розписку відповідачу 26.08.2015 разом із постановами про відкладення провадження виконавчих дій від 26.08.2015.

Крім того, 26.08.2015 позивачем отримано вимоги державного виконавця у строк до 02.09.2015 письмово повідомити державного виконавця про повне виконання рішення суду №2/816/11/12 від 17.04.2012.

ОСОБА_4 державного виконавця від 07.09.2015 встановлено те, що рішення суду від 17.04.2012 у справі №2/816/11/12 боржником не виконано без поважних причин, не надано підтверджуючі документи, які б свідчили про його виконання.

08.09.2015 на адресу відповідача надійшла заява вх. №2256/03-41/8 ОСОБА_2, згідно якої повідомлялось, що боржником судове рішення про зобовязання компенсувати різницю вартості майна на загальну суму 41 092 грн. не виконано. Додатково повідомляла, що ОСОБА_1 сплатив їй 300,00 грн. компенсації різниці вартості майна 05.09.2015 та просила вжити заходів щодо виконання виконавчих документів.

На підставі актів державного виконавця від 07.09.2015 та заяви стягувача, старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_3 винесено постанову від 11.09.2015 ВП № 44787280, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340,00 грн. за невиконання рішення суду про зобовязання компенсувати різницю в сумі 4000 грн., а також постанову ВП №44789286, якою за невиконання рішення суду про зобовязання компенсувати вартість неподільних речей на позивача накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Вказані постанови направлено 11.09.2015 на адресу позивача поштою та отримані ним особисто 17.09.2015, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

17.09.2015 ОСОБА_1 направлено до відділу державної виконавчої служби заяву, у якій просив подати до суду заяву про розстрочення виконання рішення Михайлівського районного суду від 17.04.2012 справа №2/816/11/12 шляхом щомісячних платежів в розмірі 300 грн., а також заяви про надання можливість ознайомитись та сфотографувати матеріали виконавчого провадження та про надання інформації.

16.09.2015 державним виконавцем повторно складено ОСОБА_4 про те, що рішення Михайлівського районного суду від 17.04.2012 боржником ОСОБА_1 не виконано без поважних причин.

Також 17.09.2015 ОСОБА_2 повторно звернулась із заявою (вх. №2362/03-41/8) щодо невиконання боржником судового рішення про зобовязання компенсувати різницю вартості майна на загальну суму 41 092 грн., повідомила, що коштів від ОСОБА_1 в період з 06.09.2015 по 16.09.2015 не отримувала.

17.09.2015 ВДВС Михайлівського РУЮ винесено постанову ВП № 44787280, якою за невиконання рішення суду про зобовязання компенсувати різницю в сумі 4000 грн. на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 680,00 грн., постанову ВП №44789286, якою за невиконання рішення суду про зобовязання компенсувати вартість неподільних речей на позивача накладено штраф у розмірі 680,00 грн. Указані постанови 22.09.2015 направлено на адресу ОСОБА_1 та отримано останнім 26.09.2015, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення.

Крім того, 28.09.2015 державним виконавцем винесено вимоги у строк до 06.10.2015 письмово повідомити державного виконавця про повне виконання рішення суду, проте 07.10.2015 від стягувача надійшли заяви, із змісту яких встановлено, що боржником рішення суду досі не виконано, що саме представником позивача у судовому засіданні визнано.

Вважаючи прийняті відповідачем постанови про накладення штрафу протиправними позивач звернувся до суду зі скаргою про їх скасування.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як вже зазначалося вище, рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 у справі №2/816/11/12р. було, зокрема, зобовязано ОСОБА_1 компенсувати вартість майна ОСОБА_2 різницю в сумі 4000 грн., а також зобовязано компенсувати вартість неподільних речей, загальна вартість речей, що підлягає компенсації становить 41 092,00 грн. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 у справі №2/816/11/12 набрало законної сили 28.04.2012.

ОСОБА_4 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України (№ 1618-IV від 18.03.2004) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV.

За приписами статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою, другою статті 2 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачені статтею 75 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше пяти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідальність у виконавчому провадженні передбачено Главою 10 «Про виконавче провадження».

Так, за приписами статті 89 «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Матеріалами справи встановлено, що вимогою державного виконавця від 26.08.2015 з метою одержання пояснень щодо виконання рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.04.2012 у справі №2/816/11/12 було зобовязано боржника у строк до 02.09.2015 письмово повідомити про повне виконання рішення суду. Також продовжено строк на самостійне виконання рішення суду шляхом винесення та надання під розписку постанови про відкладення виконавчих дій до 02.09.2015.

Проте, державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 рішення не виконано без поважних причин, не надано підтверджуючі документи, які б свідчили про його виконання, про що складено ОСОБА_4 від 07.09.2015 державного виконавця.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (частина друга статті 89 «Про виконавче провадження»).

Проте, як вбачається із матеріалів справи підтверджено, що рішення суду, яке набрало законної сили ще 28.04.2012, на даний час позивачем також не виконано, вартість майна ОСОБА_2 на загальну суму 41 092,00 грн. не компенсовано. В рахунок компенсації різниці вартості майна подружжя позивачем компенсовано лише 500 грн., а саме: 02.12.2013 200 грн., 05.09.2015 - 300,00 грн.

Ураховуючи викладене, накладаючи на ОСОБА_1 штраф за невиконання та повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, а саме зобовязання ОСОБА_1 компенсувати ОСОБА_2 вартість майна різницю в сумі 4000 грн. та вартість неподільних речей, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про правомірність прийнятих відповідачем оскаржуваних рішень, що доводами скарги та матеріалами справи не спростовується.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області про накладення штрафів, заінтересована особа: ОСОБА_2.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6