08.12.2016 Справа № 756/1446/15-ц
Унікальний № 756/1446/15-ц
Справа № 2/756/5032/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" до ОСОБА_1, 3 особа - реєстраційна служба ГТУЮ у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 03.04.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 103-07-И/09. про надання кредиту в розмірі 172400 дол. США з терміном погашення до 02.04.2027 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних.

Як вказано у позові, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 03.04.2007 р. між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки щодо солідарної від повільності із відповідачем ОСОБА_1 При цьому між банком -позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 03.04.2007 р. щодо АДРЕСА_1, загальною площею - 55,70 кв.м, житловою площею - 32,90 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Як вказано у позові, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 18.12.2012 р. за позовом ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" з відповідача та поручителя ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість у сумі 3393110,60 грн., але дане рішення відповідачем не було виконано.

Тому станом на 12.12.2014 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає у сумі 10859599,17 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 156740,25 дол. США, що в еквіваленті складає 2462499,05 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом - 12274,73 дол. США, що в еквіваленті складає 192844,60 грн., сума строкової заборгованості за відсотками - 2760,59 дол. США, що в еквіваленті складає 43370,80 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 140180,56 дол. США, що в еквіваленті складає 2202334,72 грн., пеня нарахована на суму простроченого тіла кредиту - 482356,07 грн., пеня нарахована на суму прострочених відсотків - 5476193,93 грн.

Тому представник позивача просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 103-07-И/09 від 03.04.2007 р. у сумі 10859599,17 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме АДРЕСА_1, загальною площею - 55,70 кв.м, житловою площею - 32,90 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» () за ціною, яка визначена на підставі оцінки майна та стягнути судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача так і не змогла чітко вказати, які позовні вимоги вона підтримала у повному об'ємі.

Представник Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2007 р. між позивачем - ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" та відповідачем було укладено кредитний договір № 103-07-И/09. про надання кредиту в розмірі 172400 дол. США з терміном погашення до 02.04.2027 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 03.04.2007 р. між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки щодо солідарної від повільності із відповідачем ОСОБА_1

Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Ст. 564 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов'язання та зазначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як з'ясовано судом, між ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" - позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 03.04.2007 р. щодо АДРЕСА_1, загальною площею - 55,70 кв.м, житловою площею - 32,90 кв.м., що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1, позивач - ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" посилався на положення Договору іпотеки, яким передбачено можливість передачі права власності на предмет іпотеки банку, відповідно до якого одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду.

Проте, таке посилання є безпідставним, оскільки умовами договору іпотеки від 03.04.2007 р. чітко визначено, що передача права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю є способом позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно. З умов договору вбачається, що позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки є самостійним способом стягнення, окремо від рішення суду. Крім того, умовами договору також погоджено, що передача права власності повинна відбуватися у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Даний порядок визначено ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та відповідно до положень вказаної статті, право власності на предмет іпотеки не визнається за іпотекодержателем на підставі рішення суду, а набувається ним, на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Одночасно, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Як з'ясовано судом, між тими самими сторонами вже було винесено рішення від 07.05.2014 р., яке було частково змінено рішенням апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості з набуттям права продажу предмету іпотеки та виселення, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості дане рішення не було змінено.

Як вбачається із ст.392 ЦК України, право власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Дана можливість не сприймається як належна позивачем по справі, не зважаючи на те, що відповідач та її представник наполягають на позасудовому порядку врегулювання даного спору.

В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено в п. 10 укладеного між сторонами договору, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку». За правилами даної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством України не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, так як даний спосіб звернення стягнення є способом досудового врегулювання.

Тому керуючись ст. 526, 572, 589, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст. 10, 12, 30, 60, 212-215, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ „Банк „Фінанси і кредит" залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя К.А. Васалатій