Номер провадження: 22-ц/785/4126/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Ярахмедову Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ордеру недійсним та визнання права на житлове приміщення в комунальній квартирі, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2014 року, -

встановила:

06 жовтня 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_5, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ордеру недійсним, позбавлення права користування житловою кімнатою тавизнання права користування житловою кімнатою, площею 25, 23кв.м. , що розташована у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони знаходяться в списках осіб, що потребують покращення житлових умов при Приморській районній адміністрації Одеської міської ради та мають право на першочергове одержання житла. Однак, Приморською райадміністрацією Одеської міської ради, після звільнення кімнати площею 25.23 кв.м., було видано ордер ОСОБА_5 Позивачі вважають, що Приморською райадміністрацією Одеської міської ради таким чином порушено їх право на розширення житлової площі та порушуються їх інтереси та охоронювані законом права, що й стало приводом для їх звернення до суду із відповідною вимогою про визнання недійсним ордеру № 1955 року, виданого Приморською райадміністрацією Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_5 Також позивачі зазначають, що вони усім складом родини мешкають у кімнаті, площею 22.16 кв.м., житловою 13, 68 кв.м. За таких умов, житлова площа квартири не відповідає нормам ст.47 Житлового Кодексу України, яка визначає розмір житлової площі на одну особу - в розмірі 13, 65 кв.м., вона та її родина потребує покращення житлових умов, згідно із ст.34 ЖК України.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ордеру недійсним, позбавлення права користування житловою кімнатою та визнання права користування житловою кімнатою було задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2014 року по зазначеній справі було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати,постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачі проживали у квартирі АДРЕСА_1, де займали кімнату площею 22,16 м2 та перебували на обліку як особи, що потребують покращення житлових умов. У цій же квартирі у кімнаті площею 25,23 м2 проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які померли відповідно 25 січня 1998 року та 24 жовтня 1999 року. Після їхньої смерті кімната звільнилась.

На приєднання до займаної ними кімнати у квартирі спільного заселення, спірної кімнати претендували позивачі. Однак без будь-яких причин ордер на кімнату, що звільнилась, їм видано не було.

У вересні 2011 року позивачам стало відомо, що ордер на спірну кімнату видано іншій особі -відповідачеві ОСОБА_5, який раніше у квартирі спільного заселення не проживав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з вимог ст. 54 ЖК України, згідно до якої якщо в квартирі, в якій проживає два і більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає у цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, надається йому, а у разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає у цій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановлені статтею 47 Цього кодексу, крім випадків, коли наймач або члени його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилась, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила частини першої і другої цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає у цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Встановивши, що на момент видачі ордера ОСОБА_5, у спірній квартирі проживали позивачі, які перебували на обліку як особи, що потребують поліпшення житлових умов і звертались у відповідні органи із заявою про надання їм кімнати, що звільнилася, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі на спірну кімнату ордера іншим особам у загальному порядку, а тому позов у частині визнання ордера недійсним - задовольнив.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, а тому не міг надати докази на підтвердження своїх доводів, не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема власноручній розписці ОСОБА_5 (а.с. 90) про сповіщення його про час та місце слухання справи і оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Також не може бути підставою для скасування рішення факт звернення чи незвернення з позовом ОСОБА_4, оскільки ця обставина не впливає на об'єм прав і обов'язків позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда