Провадження № 2/522/1132/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 у якості законного представника неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Шоста одеська державна нотаріальна контора, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на нерухоме майно; та за зустрічним позовом ОСОБА_4 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Шоста одеська державна нотаріальна контора, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.091997 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, за умовами якого ОСОБА_3П, продала, а ОСОБА_6 та ОСОБА_2 купили квартиру під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, що в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,2 кв.м. та загальною площею 55,40 кв.м., та про визнання права власності на 9/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі та на 1/3 ч. квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування в першу чергу за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2013 року (т. 1 а.с.2-3, т.2 а.с.175-176, 282).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що, по-перше, 06.11.2013 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 3/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, що належала його батькові на підставі біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, та з ? ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному в м. Одесі, що належала його батькові на підставі договору дарування від 26.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 1923; і, по-друге, Шостою одеською державною нотаріальною конторою, на підставі його відповідної заяви, 10.01.2014 р. була заведена спадкова справа № 2/2014 до майна його померлого батька ОСОБА_6, та ОСОБА_8, яка є матірю його померлого батька ОСОБА_6 і його бабусею, відмовилася від належної їй частки у спадщині на його користь, але у звязку з тим, що біржовий договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрований на Одеській товарній біржі, не був посвідчений нотаріально, а оригінал договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923 зберігається у ОСОБА_4, яка не надає його до нотаріальної контори, отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим.

Під час судового розгляду даної справи ОСОБА_4, діючи як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5, предявила зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання за неповнолітньою ОСОБА_5 права власності на 1/3 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2013 року (т.2 а.с. 210-212).

В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 вказує, що, по-перше, неповнолітня ОСОБА_5 є донькою та спадкоємцем першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. ОСОБА_6, а 10.01.2014 р. неповнолітньою ОСОБА_5 було подано заяву до Шостої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано; по-друге, зміст договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., відповідно до якого 3/10 ч. квартири під № 16 в будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі належать померлому ОСОБА_6, а 7/10 ч. позивачу ОСОБА_2, не відповідає реєстрації права власності, оскільки в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» станом на 31.12.2012 р. право власності на вказану квартиру зареєстровано за померлим ОСОБА_6 та за позивачем ОСОБА_2 в рівних частках; і, по-третє, цей договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки не посвідчений нотаріально, а одним із покупців являється позивач ОСОБА_2, який на дату укладання цього договору був неповнолітнім, отже відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не міг бути членом товарної біржі, та при укладанні цього договору органом опіки та піклування не надавався відповідний дозвіл на укладення цього договору, тому цей договір в частині придбання позивачем ОСОБА_2 7/10 ч. згаданої квартири є недійсним, в звязку з чим до цих правовідносин слід застосувати положення ст. 344 ЦК України, так як у померлого ОСОБА_6 виникло право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 підтримав позов свого довірителя та не визнав зустрічний позов законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_4, а представник останньої адвокат ОСОБА_1 підтримав зустрічний позов своєї довірительки та не визнав позов ОСОБА_2

Направлена судом судова повістка відповідачу ОСОБА_3, за останньою відомою судові адресою її місця проживання, була повернута судові з поміткою пошти про те що вона відмовилася від отримання судової повістки.

Завідувач Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 просив розглянути справу за відсутності представника цієї нотаріальної контори, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 224).

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування ОСОБА_11 просила розглянути справу без участі представника Приморської райадміністрації Одеської міськради в особі її органу опіки та піклування, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 243, 244).

Направлені судом судові повістки Одеській товарній біржі, за останньою відомою судові адресою її місцезнаходження, були повернуті судові з помітками пошти про те, що за такою адресою Одеська товарна біржа більше не знаходиться.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши представників позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що 04.09.1997 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_6, діючи від свого іменні та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, уклали договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.09.1997 р. під р. № 1166 на стор. 54 в книзі 110доп, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6 та ОСОБА_2 купили трикімнатну квартиру під № 16, житловою площею 38,2 кв.м., загальною площею 55,40 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі(т.1 а.с.108, т.2 а.с. 181, 182-183).

На підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу ОСОБА_7 за р. № 1923, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» під № 408 на стор. 94 в книзі 396пр, ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_5 набули право власності в рівних частках кожний на квартиру під № 13, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що розташована у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м. Одесі (т.1 а.с. 93, 107).

06 листопада 2013 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 355908, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 08.11.2013 р. (т.1 а.с. 79).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) від 09.08.2014 р., померлий ОСОБА_6 не залишив заповіту (т.1 а.с.80).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_8, його син ОСОБА_2 та його неповнолітня дочка ОСОБА_5

За приписами ч. 1 ст. 1297 та ч. 1 ст. 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Шостою одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 2014 до майна померлого 06.11.2013 р. ОСОБА_6 на підставі заяви неповнолітньої ОСОБА_5 про прийняття спадщини від 10.01.2014 р. та заяви позивача ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 13.01.2014 р.

При цьому, як вбачається з наданої суду копії вказаної спадкової справи, ОСОБА_8 відмовилася від прийняття належної їй частки у спадщині її померлого сина ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_2, про що нею була надана до Шостої одеської державної нотаріальної контори відповідна заява від 14.11.2013 р., посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за р. № 270 (т.1 а.с. 78).

Таким чином, на час судового розгляду даної справи спадкоємцями першої черги за законом померлого 06.11.2013 р. є в 2/3 частинах його син ОСОБА_2 та в 1/3 частині його неповнолітня дочка ОСОБА_5, але отримання ними свідоцтв про право на спадщину за законом не уявляється можливим у звязку з тим, що, по-перше, ними не надано до нотаріальної контори оригіналу договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923, на підставі якого померлий ОСОБА_6 набув право власності на ? ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м.Одесі; і, по-друге, біржовий договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., зареєстрований на Одеській товарній біржі, на підставі якого померлий ОСОБА_6 набув право власності на частку квартири АДРЕСА_3, не був посвідчений нотаріально.

При цьому, представник ОСОБА_4 не спростував в суді доводи позивача ОСОБА_2 стосовно того, що оригінал згаданого договору дарування від 26.05.2011 р. за р. № 1923 зберігається у ОСОБА_4, яка відмовляється надати його до нотаріальної контори.

Водночас суд бере до уваги, що законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_4 не заявляла у даній справі позовні вимоги про визнання за неповнолітньою ОСОБА_5 права власності на відповідну частку квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічний) в м. Одесі в порядку спадкування першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_6

Відповідно до п. 3.1. ОСОБА_13 спеціалізованого суду України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вирішуючи дану справу, суд також виходить з наступного.

Частина 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним на дату укладання біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р. між відповідачем ОСОБА_3 і померлим ОСОБА_6, та втратив чинність на підставі Закону України № 997-V від 27.04.2007 року, передбачала, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей.

Як вбачається договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., укладаючи цей договір померлий ОСОБА_6 діяв від свого імені та від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 як його законний представник, що повністю відповідає вимогам законодавства, яке діяло на той час та діє на дату судового розгляду даної справи.

Не заслуговують на увагу суду доводи ОСОБА_4 стосовно того, що вказаний договір в частині його укладення померлим ОСОБА_6 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 без згоди органу опіки та піклування є недійсним, оскільки у даному разі померлий ОСОБА_6 не відчужив, а придбав на користь свого неповнолітнього сина нерухоме майно, отже укладення цього договору не призвело до порушення прав та/або інтересів неповнолітньої особи.

Відповідно до п. 5 цього договору, грошові кошти в сумі 9477,00 грн. за продану за цим договором квартиру були отримані продавцем до підписання цього договору.

В тексті цього договору зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон.

Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або щодо квартири, яка є предметом купівлі-продажу за цим договором.

Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за вказаним договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально.

На теперішній час нотаріальне посвідчення цього договору є неможливим у звязку з тим, що 06.11.2013 року помер покупець ОСОБА_6

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 13 Пленуму Верховного Суду України від

06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановленихстаттями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання дійсним біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 року підлягають задоволенню.

Також суд бере до уваги, що відповідно до п. 5 згаданого договору, продана за цим договором квартира АДРЕСА_2 належить новим власникам у наступних частках : померлому ОСОБА_6 3/10 ч. квартири, ОСОБА_2 7/10 ч. квартири, а відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 17.02.2014 р. № 435676.69, право власності на згадану квартиру зареєстровано за померлим ОСОБА_6 та за позивачем ОСОБА_2 в рівних частинах на підставі згаданого договору.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що, по-перше, законодавство України, чинне на дату укладання згаданого біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., не передбачало виникнення права власності на нерухоме майно з моменту його державної реєстрації, така норма була введена лише Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина 2 статті 3), що набув чинності 03 серпня 2004 року; і, по-друге, станом на 15.09.1997 року, тобто на дату здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за померлим ОСОБА_6 та за позивачем ОСОБА_2 на підставі біржового договору № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 р., позивач ОСОБА_2 не досяг повноліття, що унеможливлювало зменшення набутої ним частки у згаданій квартирі на підставі біржового договору купівлі-продажу № 18910 від 04.09.1997 р. без згоди органу опіки та піклування.

Таким чином, належні ОСОБА_2 частки у спадщині померлого 06.11.2013 року ОСОБА_6, з урахуванням того, що ОСОБА_8 відмовилася від прийняття належної їй частки у спадщині її померлого сина ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_2, становлять : 2/10 ч. квартири під № 16 у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі та 2/6 ч. квартири під № 13 у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м. Одесі, а належна неповнолітній ОСОБА_5 частка у спадщині померлого 06.11.2013 року ОСОБА_6, що складається з квартири АДРЕСА_2, становить 1/10 ч. цієї квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд стягує на його користь понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3654,00 грн., повязані зі сплатою ним судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог), з законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_4

Задовольняючи частково позовні вимоги законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_4, суд стягує на її користь понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн., повязані із сплатою судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог), з ОСОБА_2

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір № 18910 купівлі-продажу нерухомого майна від 04 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_6, який помер 06 листопада 2013 року, зареєстрований на Одеській товарній біржі, за умовами якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6, який помер 06 листопада 2013 року, купив 3/10 ч. та ОСОБА_2 купив 7/10 ч. трикімнатної квартири під 16, загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/10 ч. трикімнатної квартири під 16, загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м.Одесі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 10.11.2004 р., ІПН : НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 2/10 ч. квартири під № 16, загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, та на 2/6 ч. квартири під № 13, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що розташована у будинку № 27 по пров. Полуничному (пров. Клубнічному) в м. Одесі в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 06 листопада 2013 року.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4 (пров. Клубнічний)АДРЕСА_4, право власності на 1/10 ч. квартири під № 16 загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що розташована у будинку № 2 по вул. Кленовій в м. Одесі, в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 06 листопада 2013 року.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_4, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 02.10.1996 р., що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 03 листопада 2016 року.

Суддя Н.А.Ільченко