АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3965/16 Головуючий 1 інст. Гайдук Л.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 70129,00 доларів США з розрахунку 12,85 % річних на строк з 15 серпня 2008 року по 26 серпня 2015 року.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, Акціонерний банк «УкрСиббанк» передав Акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Зазначив, що в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договори поруки відповідно № 223754, № 223752.

Зазначив, що позичальник зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 658621,28 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 440741,85 грн., з яких прострочена заборгованість 234753,53 грн., сума заборгованості за відсотками 217879,43 грн., з яких прострочена заборгованість 203507,85 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 658621,28 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року виправлено описку, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 658621,28 грн. та вирішено питання щодо судового збору, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги банка задовольнити повністю. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що термін виконання основного зобовязання не змінювався.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково та стягуючи заборгованість тільки з боржника, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовязання не предявив вимоги до поручителів.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 70129,00 доларів США з розрахунку 12,85 % річних на строк до 26 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено два договори поруки відповідно № 223754, № 223752. Із пунктів 1.4. зазначених договорів вбачається, що відповідальність поручителів та боржника є солідарною. Строк дії договорів поруки не встановлено.

11 червня 2010 року Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» направлено заяву ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості за зазначеним кредитним договором. Строк виконання визначено до 21 червня 2010 року.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» продав (відступив) права вимоги за кредитами та передав їх Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» придбав права вимоги за кредитами, прийняв їх та сплатив ціну купівлі.

24 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» направив вимогу боржнику та поручителям.

До теперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашено.

Із розрахунку вбачається, що станом на 19 вересня 2013 року заборгованість склала - 658621,28 грн., з яких сума заборгованості за кредитом становить 440741,85 грн., з яких прострочена заборгованість - 234753,53 грн., сума заборгованості за відсотками - 217879,43 грн., з яких прострочена заборгованість - 203507,85 грн.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором або до погашення поручителем зобовязань боржника в рахунок виконання зобовязань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосування норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом боржник та поручителі взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 серпня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 15-го числа (включно) кожного календарного місяця ануїтетними щомісячними платежами, що складаються з строкових процентів і строкової суми основного боргу шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Відповідно до пунктів 1.1 2.3 договорів поруки відповідальність поручителів наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя.

Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа № 6-272цс16).

Із заяви від 11 червня 2010 року вбачається, що поручитель ОСОБА_2 зобовязаний до 21 червня 2010 року сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми основного боргу, простроченої заборгованості за процентами, штрафних санкцій. У разі непогашення простроченої суми боргу до визначеного в заяві терміну банк буде ініціювати примусове стягнення заборгованості в судовому порядку, яка складається з основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором.

Однак, будь - яких виплат ОСОБА_2 до 21 червня 2010 року не здійснив, а банк звернувся до нього з вимогою та позовом тільки у 2013 році, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та відмовив в задоволенні позову банку за безпідставністю в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором з інших підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 523, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Стягуючи з ОСОБА_1 та відмовляючи у стягненні боргу з ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з позовом до суду банк звернувся в строк, передбачений законом як до ОСОБА_1 боржника, так і до ОСОБА_3 поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості за кредитним договором відбувалося щомісячними ануїтетними платежами до 15 числа кожного календарного місяця. Останній платіж здійснено у серпні 2009 року. Станом на 19 вересня 2013 року борг ОСОБА_1 перед банком склав - 658621,28 грн., з яких сума заборгованості за кредитом становить 440741,85 грн., з яких прострочена заборгованість - 234753,53 грн., сума заборгованості за відсотками - 217879,43 грн., з яких прострочена заборгованість - 203507,85 грн. З вимогою про дострокове стягнення банк звернуся до боржника та поручителя ОСОБА_3 та до поручителя ОСОБА_2 - 24 вересня 2013 року. На момент звернення до суду строк основного зобовязання не сплинув. Клопотань щодо застосування строку позовної давності від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надходило.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини справи та на те, що зобовязання має виконуватися належним чином.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що борг за кредитним договором до теперішнього часу не погашено.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки зобовязання за кредитним договором не виконано, заборгованість до теперішнього часу не погашено, судова колегія вважає, що сума боргу в розмірі 658621, 28 грн. підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а судові витрати відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями в сумі 3441, 00 грн. по 1720, 50 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та в розмірі 3785,10 грн. по 1892,55 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за подачу апеляційної скарги. За пропуском шестимісячного строку з другого поручителя за договором поруки № 223752 сума боргу не стягується.

У звязку з чим рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 658621, 28 грн. та судовий збір в розмірі 3441, 00 грн. по 1720, 50 грн. з кожного та в розмірі 3785,10 грн. по 1892,55 грн. з кожного за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії