АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4283/16 Справа № 195/1602/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Дніпро

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суми індексації та три відсотки річних, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 284634 гривні 85 копійок, з яких 236113 грн.- сума основного боргу, 21160, 17 грн. - 3 відсотки річних та 28361, 68 грн. сума інфляції, які виникла за договором позики укладеного між ними 29 серпня 2008 року і посвідченого нотаріально.

Вимоги позивач обґрунтовував тим, що за вказаним правочином відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 29 серпня 2010 року.

Пунктом 3. договору позики передбачено, що в разі девальвації (інфляції) протягом строку договору національної грошової одиниці України відповідач зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 15000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час їх повернення.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2011 року з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 119602,50 грн. з розрахунку офіційного курсу валют встановлених НБУ станом на 01 червня 2011 року 1 долар США = 7,9735 гривень.

Також рішенням суду стягнуто індексацію за період з 04 липня 2011 року по 30 жовтня 2011 року в розмірі 119 гривень 60 копійок та три відсотки річних згідно вимог ст. 625 ЦК України в сумі 4207 гривень 39 копійок.

Відповідач заборгованість не повернув, позивач вважає, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року курс долара США дорівнює 23,6477 гривень, в перерахунку 15000 доларів США заборгованість становить 354715 гривень 50 копійок. З урахуванням того, що на підставі рішення суду вже було стягнуто борг в сумі 119602 гривні 50 копійок, стягненню підлягає різниця в сумі 235113 гривень, три відсотки річних 235113 грн. х 3%= 21160,17грн. Індекс інфляції становить: 2013 рік - 100,5; 2014 рік - 124,9; 2015 рік - 139,5, в середньому індекс інфляції складає 121,63, тому: борг 235113 грн. х 121,63 = 28596,74 грн.

Позивач уточнював суму боргу, станом на 28 березня 2016 року просив стягнути на його користь 129654, 99 грн., яка складається з основного боргу в сумі 107008, 74 грн, три відсотки річних за три роки які складають 9630, 78 грн., сума інфляції за три роки 13015, 47 грн. Станом на 01 березня 2016 року борг повернуто частково в сумі 8742, 46грн, залишок складає 110860, 04 грн.: основний борг- 119602, 50 грн. 88742, 46 грн. = 110860, 04грн. , а також 3% річних 4207, 30 грн., та індекс інфляції 119, 60грн., які раніше в 2011 та 2012 роках утримані судом.

На підставі ст. 1049 ЦК України та ст. 3 договору позики з відповідача необхідно утримати борг, виходячи з різниці курсу долара США за офіційним курсом НБУ час повернення грошей.

Рішенням суду від 04 липня 2011 року з відповідача стягнуто 119602 гривні 49 копійок основного боргу, виходячи з курсу НБУ за 1 долар США 7,9735 гривень.

На час звернення з позовом до суду курс долара становив 23,6477 гривень, тому різниця в курсі долара складає: 23,6477 7,9735 = 15,67 гривень.

Відповідач повинен повернути за умовами договору суму у гривнях еквівалентну офіційному курсу НБУ на час повернення грошей.

Виходячи з того, що частину курсу долара вже враховано рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2011 року, позивач посилався на право зарахувати різницю від курсу долара, що становить 15,67 гривень на залишок основної суми боргу 110860, 04 грн. (119602,50 гривень 8742,46 гривень = 110860,04 гривень).

Позивач зазначав, що на підставі ст. 3 договору позики він має право збільшити суму боргу у перерахунку на залишок суми основного боргу 110860,04 гривень (13903,56 доларів США) з урахуванням різниці курсу.

Тобто 13903,56 доларів США х 15,67 гривень (різниця курсу = 217868, 78 грн., що є сумою основного боргу станом на 28 березня 2016 року за мінусом 110860,04 грн, залишок суми боргу, що залишилася після погашення частково боргу = 107008,74 грн. - сума, яку повинен сплатити відповідач.

Крім того, відповідач повинен сплатити три відсотки річних від суми боргу за три останні роки, тобто сума основного боргу складає 107008,74 гривень х 9% = 9630,78 гривень.

Індекс інфляції за останні три роки складає: 2013 рік 100,5; за 2014 рік 124,9; за 2015 рік 139,5, в середньому індекс інфляції відповідає 121,63, отже розмір суми інфляції який підлягає стягненню з відповідача на його користь складає: 107008,74 грн. 78 копійок х 121,63 = 13015,47 грн.

Всього сума боргу складає 129654,99 гривень.

Представник відповідача позов не визнав, посилався на п. 3 договору позики який передбачає, що у разі девальвації (інфляції) протягом строку дії договору національної грошової одиниці позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 15000 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент повернення грошей. У визначений договором строк сума боргу не була повернута, однак рішенням Томаківського районного суду від 04 липня 2011 року з відповідача стягнуто 119602,50 грн. еквівалентних 15000 доларів США за курсом НБУ.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК України суд першої інстанції не досліджував обставини, які встановлені рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2011 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2012 року та рішенням Томаківського районного суду від 04 липня 2011 року стосовно боргових зобовязань сторін.

Предметом заявленого позову були вимоги про: стягнення з відповідача залишку боргу 110860,04 грн. з урахуванням різниці між курсом НБУ долару США станом на 01 червня 2011 року (7,9735 гривень) та на 28 березня 2016 року (23,6477 7,9735 = 15,67 гривень); стягнення 3% річних від суми боргу за три останні роки та індексу інфляції за останні три роки: 2013 рік 100,5; за 2014 рік 124,9; за 2015 рік -139,5.

Всього заявлено вимоги на суму 129654,99 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд дійшов до протирічного висновку та зазначив, що рішенням суду було стягнуто суму заборгованості за договором позики, рішення виконується, подвійне стягнення не застосовується. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає право кредитора на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми та оплату цих сум. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Оскільки договір позики було укладено в іноземній валюті, сума боргу за рішенням суду від 04 липня 2011 року визначена у національній валюті - гривні та стягується в примусовому порядку саме у національній валюті, щодо якої має місце знецінення то наявні підстави для ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції за весь час прострочення боргу, саме на залишок суми заборгованості, а не на різницю обчислену шляхом віднімання курсу зростання долару США від курсу, що становив на час звернення до суду з попереднім позовом.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті)- ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України.

Ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І кн. 5 ЦК «Загальні положення про зобовязання», у звязку з чим поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах.

У звязку з цим на правовідносини, що виникли із зазначеного договору про надання позики, поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).

За ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом( частини другої статті 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щодня. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, питання незмінності курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено.

Укладаючи спірний договір про надання позики в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1046 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та інфляції, районний суд суд правильно виходив з того, що вказані суми розраховуються на залишок суми заборгованості, а не на різницю обчислену шляхом віднімання курсу зростання долару США.

Як слідує із матеріалів справи(а.с 34-53), виконавчою службою Томаківського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 2-321/2011 виданого 04 серпня 2015 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з боржника на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 119602,50 гривень.

Позивач зазначав,що в період червня 2012- грудня 2015 року відповідач повертав йому борг, однак суд не дослідив матеріали виконавчого провадження, не визначив суму боргу, не уточнив вимоги позивача стосовно стягнеь сум процентів та інфляції з урахування часу погашення основного боргу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення, оскільки належно не встановив обсяг заявленого предмету спору, фактичні обставини по справі з урахуванням того, що заявлені вимоги є взаємоповязаними не вирішив питання притягнення до участі в справі виконавчої служби Томаківського управління юстиції для дослідження матеріалів виконавчого провадження, не надав розяснень, як це передбачено 4 ст.10 ЦПК України.

У звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового, яким, частково задовольнивши апеляційну скаргу,- відмовити у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Ярославовича- задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суми індексації та три відсотки річних, - скасувати, в позовних вимогах відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і: ОСОБА_4

ОСОБА_5