АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Забубон», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Промінвест», Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про примусове звільнення допоміжного приміщення (підвалу) багатоквартирного будинку, демонтаж вентиляційної труби та відновлення спірного приміщення до початкового стану, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ТОВ «Забубон» звільнити нежитлове приміщення, а саме підвал, багатоквартирного будинку та здійснити демонтаж вентиляційної труби і навісу за адресою: АДРЕСА_1, а також відновити підвальне приміщення до попереднього стану згідно технічного паспорту на будинок, та стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Забубон», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Промінвест», Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про примусове звільнення допоміжного приміщення (підвалу) багатоквартирного будинку, демонтаж вентиляційної труби та відновлення спірного приміщення до початкового стану - відмовлено.

Справа № 761/22940/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5540/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що ухвалене за неповного дослідження обставин, які мають значення для справи, невірної оцінки зібраним доказам, а тому висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Представники третіх осіб просили прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства, поклавшись на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження проведення незаконного ремонту в підвальному приміщенні та встановлення вентиляційної труби і навісу за адресою: АДРЕСА_1 саме ТОВ «Забубон», або доказів того, що між відповідачем і власником вказаного підвалу був укладений будь-який правочин, що покладав би відповідальність за неправомірні дії по експлуатації цього підвалу чи проведенні в ньому ремонтних і облаштувальних робіт на орендаря.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Позивач є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 /а.с.114-116/.

Підвальне приміщення будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ «Агро-промінвест» на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.05.2014. Вказане приміщення ТОВ «Агро-промінвест» передало в орендне користування ТОВ «Забубон» на підставі договору № 30-05/14 від 30.05.2015 /а.с.16,17,53-56/.

Як стверджує позивач, відповідач, отримавши у користування спірний підвал з початку жовтня 2014 року самочинно, здійснював роботи з реконструкції підвального приміщення з метою розміщення розважального закладу «Bottega». Зазначений заклад почав працювати у квітні 2015 року, що порушує спокій та відпочинок мешканців будинку. Орендар розмістив на стіні будинку вентиляційну трубу та навіс, що зіпсувало стан та фасад будинку. Вентиляційна труба постійно завдає гучний шум. Внаслідок вищевказаного співвласники багатоквартирного будинку, які є власниками квартир у вказаному будинку, були позбавлені права користування частиною майна, а саме допоміжними приміщеннями, які належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до ст. 369 ЦК України.

Згідно ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Отже визначальним для вирішення даного спору є статус приміщення як нежитлового або допоміжного.

Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об'єктом нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Агоро-промінвест» є нежилі приміщення (в літ. А) з № 1по № 15 (групи приміщень № 90) /а.с.53-55/.

Право власності ТОВ «Агоро-промінвест» на вказані нежилі приміщення сторонами не оспорюється, відповідно, правочин на підставі якого набуто право власності є правомірним в силу ст. 204 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Таким чином, є безпідставними твердження позивача про позбавлення позивачів права власності на допоміжні приміщення, оскільки спірні приміщення не є допоміжними, а мають статус нежитлових приміщень, відповідно є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин і можуть використовуватись його власником на власний розсуд.

В порядку ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки на час розгляду справи відсутні дані про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.05.2014 та/або договору оренди № 30-05/14 від 30.05.2015 вимоги позивача про звільнення нежитлового приміщення, право власності на яке він не має, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Разом з тим, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюється законом (ч. 5 та ч. 8 ст.319 ЦК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що компетентними органами був встановлений факт виконання будівельних робіт по влаштуванню металевої конструкції (вентиляційної системи) без отримання проектно-дозвільної документації /а.с.15-22,48/. Постановою управління охорони культурною спадщини № 38-14 від 21.11.2014 встановлено, що вказані роботи проводились власником нежитлових приміщень, на якого накладені фінансові санкції за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини /а.с.57/. З платіжного доручення № 117 від 23.12.2014 вбачається що ТОВ «Агро-промінвест» сплатили визначений вищевказаною постановою адміністративний штраф, тобто визнали факт порушення ними норм чинного законодавства.

В матеріалах справи також наявна копія реставраційного завдання на розроблення науково-проектної документації та копія листа погодження /а.с.67-72/, проте вони не містять підписів уповноважених осіб, не завірені в установленому законом порядку, а тому не приймаються до уваги суду в якості доказів у справі.

В даній справі позивачем вимоги про відновлення підвального приміщення до попереднього стану пред'явлені до ТОВ «Забубон», неправомірність дій якого в ході розгляду справи не доведена. ТОВ «Агро-промінвест» залучено до участі у справі в якості третьої особи, позовні вимоги до нього не були заявлені.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Отже, суд першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовується вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та підстави до скасування якого відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: