Справа № 572/1820/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року Сарненський районний суд Рівненської області

одноособово суддя Власик Н.М.

при секретарі Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньох дитини , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року, сторони у справі мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім дочки ОСОБА_4 від шлюбно сімейних відносин народилось ще двоє дітей з відповідача стягнуто аліменти на їх утримання . ОСОБА_3 є тяжко хворою дитиною та має інвалідність .Хворіє з жовтня 2010 року внаслідок перенесеної тяжкої нейроінфекції , потребує постійного лікування амбулаторно та в Інституті неврології , психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України в місті Харків . Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з лікуванням та забезпеченням дитини, а саме: придбаває їй необхідні речі, купує ліки, відвозить доньку на лікування до лікарів, самостійно забезпечує доньку всім необхідним для життя - від їжі до відпочинку та оздоровлення, сокільки аліментів , які сплачує відповідач не вистачає на утримання трьох дітей та лікування хворої дочки . Із посиланням на ст.. 185 Сімейного кодексу України позивачка просить стягнути з відповідача ? частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 6212 грн. 41 коп. , що пов'язані з обставинами її лікування .

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що в період з 02. 02. 2016 року по 23. 02. 2016 року вона возила дитину в м. Харків на лікування, понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її лікуванням, оздоровленням та дієтичним харчуванням і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу половину витрачених позивачкою коштів. Зазначає, що витрати на дитину підтверджуються чеками та придбання ліків , проїзними документами до м. Харків та назад і загальна сума цих витрат становить 12 424 грн. 82 коп. , тому половину вказаних витрат просить стягнути з відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на , що відсутні будь-як докази того, що куплені ліки показані дитині за рецептом лікарів, тим паче ,що «плазмо замінники « та « велотоники» призначаються хворим на варикоз , жовчогінних донька не потребує так само як біостимуляторів , аналептиків , амок силу та сиропу подорожника. Відповідач стверджує, що сплачує аліменти на утримання дитини і тому він не визнає вимог про відшкодування витрат на купівлю продуктів харчування на суму 373 грн. 27 коп. Не визнає вимог щодо відшкодування витрат на придбання крему . Також відповідач зазначає, що з ним ніхто не погоджував лікування дитини у місті Харків і позивачка мала змогу відвезти дитину на лікування в м. Київ, що відповідно було б дешевше . Стосовно витрат на проїзд дитини в супроводі позивачки до м. Харків, відповідач вважає, що це є недоцільними витратами, оскільки позивачка могла б повідомити йому про поїздку і він домовився б про поїздку в автобусі безкоштовно. Просить взяти до уваги , що з його заробітної плати утримують третину на сплату аліментів і у нього немає матеріальної можливості відшкодовувати ще й додаткові витрати . Також вказує на те , що позивачка отримує пенсію на дочку інваліда і тому має кошти на її лікування .

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Сарненського районного суду від 17. 03. 2016 року .

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину трьох неповнолітніх дітей, які проживають з матір»ю. Малолітня ОСОБА_3 07. 02. 22009 року народження , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ № 056569 від 12. 02. 2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 11. 05. 2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 18 грудня 2015 року і до досягнення дітьми дитиною повноліття .

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути 1/2 частину оплати витрат на лікування дочки, оплати за квитки для проїзду в м. Харків та в м.Сарни та витрат на купівлю ліків.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Як вбачається з виписного епікризу ( витяг з історії хвороби № 413 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який видано Інститутом неврології , психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» та витягу з призначення лікування , ОСОБА_3 хворіє внаслідок перенесеного вірусного енцефаліта тетрапарез з стадії лежання , симптоматична епілепсія , гіпертензіонно гідроцефальний синдром , виражені когнітивні порушення. Остання госпіталізація з 02 лютого 2016 року по 23. 02. 2016 року . За час перебування у відділенні проведено лікування по показаннях , після виписки продовжено противірусне лікування та метаболічна терапія , постійне приймання протиконвульсантів.

На підтвердження понесених на лікування за час перебування дочки у відділі дитячої психоневрології та клінічної нейрогенетики витрат, та витрат , понесених на оплату проїзду дитини в супроводі матері до місця лікування та повернення додому , позивачка надала суду квитанції на загальну суму 12424 грн. 82 коп.

Оцінюючи надані квитанції як докази понесених позивачкою витрат на придбання ліків та проїздних документів , суд приходить до висновку, що зазначені докази підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат відповідно до призначення лікарів , з огляду на наступне.

За змістом наданої позивачем медичної документації дитині сторін під час лікування були призначені лікувальні препарати: Зовиракс, кальций глюконат , свічки « Виферон», Депакін хроно , Ламіктал , Левицитам, Діакарб , Аспаркам під час застосування Діакарбу.

На підтвердження своїх вимог у цій частині позивачка надала суду аптекарські чеки , більшість з яких відповідачем заперечуються , оскільки він не вважає , що вказані препарати були використані на лікування дитини .Крім того , відповідач вказує , що частина ліків дитині має видаватись безкоштовно.

Суд не визнає позицію відповідача в цій частині обґрунтованою , оскільки позивачкою надані пояснення про те , що певна кількість медикаментів , що необхідна для лікування дитини , дійсно має видаватись безкоштовно , однак через відсутність фінансування або не встановлення пільг всі ліки вона купує за власні кошти , також має місце заміна призначеного препарату аналогами через відсутність призначеного, а тому в аптечних чеках вказані ліки , які відсутні у призначенні лікаря. Вказані пояснення судом розцінюються як такі , що відповідають дійсним обставинам справи. Разом з тим , позивачка просить не враховувати суму сплачених нею продуктів по чеку ТО « ФОЗЗІ ФУД» від 11. 02. 2016 року , та оплату крему для обличчя вартістю 22 грн. по чеку від 09. 02. 2016 року.

Вивчивши зміст зазначених чеків, суд приймає до уваги вартість ліків з урахуванням вказаних у чеках знижок, які були рецепторно рекомендовані дитині, а також придбані позивачем аналоги таких препаратів. Крім того, зарахуванню для визначення розміру додаткових витрат на дитину підлягають придбані позивачкою квитки для проїзду залізницею. Половина вартості вказаних товарів розрахована судом і становить 5817 грн. 14 коп., які підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов'язані з її хворобою.

Необхідність придбання інших ліків не підтверджується медичною документацією, а за змістом іншої частини чеків позивачкою були придбані природно потрібні товари, які в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину.

Позивачкою заперечуються пояснення відповідача про те , що їй відшкодовуються витрати , понесені на проїзд до місця лікування дитини .Суду надано атестат на запит від 21. 06. 2016 року , відповідно до якого ОСОБА_1 було виплачено по 31.12.2015 року центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат компенсації витрат на транспортне обслуговування в сумі 149 грн. 68 коп. З довідок про нарахування та виплату дітям інвалідам державної соціальної допомоги також вбачається , що виплат вказаної категорії інших видів допомог та компенсацій в 2015-2106 роках не отримувалось .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 185 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину додаткових вистрат на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , 07. 02. ІНФОРМАЦІЯ_2 , що становить 5817 грн. 14 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог .

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

суддя підпис копія вірно

Суддя Сарненського

районного суду ОСОБА_5