Справа № 296/4972/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"05" липня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових коштів на її лікування,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/3 частини від всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку до закінчення дитиною навчання, а також просить стягнути додаткові кошти на лікування дитини в розмірі 3% доходу відповідача починаючи з 15.06.2016 року і до закінчення дитиною навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 31.12.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час позивач та відповідач проживають окремо. Разом з позивачем проживає їхній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на 3 курсі Житомирського технологічного коледжу Київського національного університету будівництва та архітектури денної форми навчання за контрактною формою навчання.

Позивач зазначає, що самостійно оплачує навчання дитини, утримує його, працює на двох роботах, однак її заробітної плати не достатньо на оплату всіх витрат. Крім того, син хворіє, а тому постійно потребує додаткових витрат на лікування.

Рішенням суду від 16.06.2010 року відповідача було зобовязано сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно та до повноліття дитини, а також додаткові кошти на лікування сина в сумі 3% доходу відповідача.

Позивач просить задовольнити позов посилаючись на те, що вона сама утримує дитину та має тяжке матеріальне становище.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що 18.01.2016 року звільнився з роботи за станом здоровя, на даний час не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває та немає коштів сплачувати аліменти. Також вказав, що утримується за рахунок родичів.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Підставою виникнення обовязку батьків щодо утримання повнолітньої дитини є такий склад юридичних фактів: 1) повноліття дитини (досягнення нею 18 років); 2) родинний зв'язок батьків та дітей; 3) продовження повнолітньою дитиною навчання; 4) потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у звязку з продовженням навчання; 5) здатність батьків надавати таку допомогу. Сукупність цих факторів утворює юридичний склад необхідний і достатній для виникнення вищезазначеної матеріальної допомоги. У разі відсутності хоча б однієї з наведених вище обставин, аліментне зобовязання, повязане з утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Із копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Згідно довідки Житомирського технологічного університету Київського національного університету будівництва та архітектури № 1-294 від 25.05.2016 року ОСОБА_4 є студентом 3 курсу денної форми навчання Житомирського технологічного коледжу з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Студент навчається за контрактною формою навчання (а.с. 7).

Відповідно до договору № 84 про навчання у Житомирському технологічному коледжі від 20.08.2013 року вартість навчання становить 6900,00 грн. в рік (а.с. 8).

Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх не працездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Позивач в судовому засіданні вказала, що відповідач працює та має можливість надавати допомогу, однак жодного доказу в підтвердження вказаних обставин не надала, хоча судом на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було розяснено положення ст. 137 ЦПК України про право на заявлення клопотання про витребування доказів.

Натомість, відповідач в судове засідання надав копію трудової книжки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні 05.07.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням 18.01.2016 року (а.с. 42).

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу № 521 виданого Центральною військово-лікарською комісією МО України 20.07.2015 року, ОСОБА_2 має діагноз: лівобічний деформуючий коксартроз ІІІ стадія з больовим синдромом при помірному порушені функцій. Лівобічний деформуючий гонартроз І стадія без порушення функцій (а.с. 41).

У судовому засіданні відповідач пояснив, що був змушений звільнитись з роботи, оскільки хворіє, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, а тому не має можливості сплачувати аліменти.

Позивач не надала доказів працевлаштованості відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Враховуючи, що законодавством передбачено надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, сину у випадку можливості її надання батьками, а також беручи до уваги стан здоровя відповідача, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки не доведено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

У разі зміни обставин, зокрема влаштування відповідача на роботу, отримання інших доходів, позивач має право на звернення до суду з таким позовом.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових коштів на лікування повнолітньої дитини, слід зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Крім того, у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вказувалось вище, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина врегульовано главою 16 Сімейного кодексу України.

Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Враховуючи, що син сторін по справі - ОСОБА_3 є повнолітнім, а тому норми ст. 185 Сімейного кодексу України, які регулюють участь батьків у додаткових витратах на дитину не можуть бути застосовані, при цьому аліменти не призначені, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині також.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та додаткових коштів на його лікування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович