У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні заїздом,

в с т а н о в и в:

У 2014 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із указаним позовом, у якому просили зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним заїздом та зобов'язати їх відновити межі земельної ділянки наданої їм в користування шляхом перенесення загорожі на межу їх ділянки на відстані одного метра від східної частини будинку.

В обґрунтування своїх вимог вказували на те, що в 2013 році відповідачі самовільно захопили частину спільного заїзду і почали встановлювати капітальну огорожу, тим самим позбавивши їх можливості вільно користуватись спільним заїздом.

Враховуючи наведене просили позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні спільним заїздом.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відновити межі земельної ділянки, наданої їм у користування шляхом перенесення загорожі на межу земельної ділянки відповідачів на відстань одного метра від східної частини житлового будинку.

У 2016 році ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду Львівської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2015 року, в обґрунтування якої зазначала, що нововиявлені обставини встановлені висновком Приватного підприємства «Геомакс» (далі - ПП «Геомакс»), а також містяться у відповідях на адвокатські запити від 07 та 11 листопада 2014 року.

Посилаючись на обставини, викладені у вказаних документах просила рішення апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року заяву ОСОБА_6 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції правильного виходив з того, що обставини, викладенні у відповідях на адвокатські запити, на які посилається ОСОБА_6, як на підставу перегляду рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами, були відомі останній під час ухвалення вказаного рішення, оскільки такі відповіді містяться в матеріалах справи.

При цьому апеляційний суд зазначив, що з висновку ПП «Геомакс» від 14 березня 2016 року вбачається, що таким вирішено питання про влаштування спільного проїзду, визначено площу земельної ділянки ОСОБА_8, визначено межу земельної ділянки для влаштування проїзду, а також надано оцінку обставинам, за яких можливе влаштування проїзду, і обставинам відповідності проїзду ДБН 360-92** та ДБН Б.2.4-1-94, а відтак вказаний висновок містить нові докази, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом при розгляді заяви були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні заїздом, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова