Справа № 236/1237/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

свідка ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красний Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилою квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилою квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області. В даній квартирі з 28.12.2006 року зареєстрований відповідач, як член її родини - син. З 14.06.2014 року ОСОБА_3 в зазначеній квартирі не проживає, де він знаходиться вона не знає, речей його в квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує, добровільно припинити реєстрацію відповідач не бажає, що обмежує права позивача в користуванні та розпорядженні квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, привела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.18).

Свідок ОСОБА_2 суду показала, що позивач по справі є її рідною матір'ю, відповідач - братом. З червня 2014 року ОСОБА_3 виїхав за межі України, де він зараз перебуває ніхто з рідних не знає.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивача, свідка, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою; 5) про виселення.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області.

Вказана квартира була передана при приватизації з державного житлового фонду у їй у приватну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло 10.01.2007 року (а.с. 13).

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання осіб від 18.03.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідач ОСОБА_3 є сином позивача, на правах члена сім'ї 28.12.2006 року був зареєстрований АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області (а.с.10 зворот).

При вирішенні питання про можливість позбавлення права користування квартирою відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Згідно акту, наданому головою мікрорайону «Южний», завіреного печаткою загального відділу Краснолиманської міської ради Донецької області відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області не проживає з 14.06.2014 року до теперішнього часу (а.с. 12).

Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердив і допитаний в судовому засіданні свідок.

Позивач як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена. Наявність реєстрації ОСОБА_3 в квартирі, обмежує права позивача як власника, і вона на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.

До теперішнього часу відповідач не припинив реєстрацію у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою.

Оскільки в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_1 (Красний Лиман) Донецької області та не мешкає в зазначеній квартирі більш ніж рік без поважних причин, добровільно не знявся з реєстрації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилою квартирою шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права, оскільки є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

А тому позовні вимоги в частині «зняття відповідача з реєстрації» задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. ст. 319 ЦК України саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому розпорядження - це право визначати юридичну або фактичну долю майна (наприклад, продавати, дарувати, обмінювати, заповідати тощо).

В судовому засіданні судом не встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 належить право розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1, позивач не надала суду доказів того, що вона як власник передала відповідачу право розпоряджатися квартирою, тому позовні вимоги в частині «примусового позбавлення права розпорядження» відповідача зазначеною квартирою задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

Позивач ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не заявляла вимогу про компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. 41 Конституції України,ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 ЖК України, ст.ст. 3,8, 10,60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилою квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в с. Діброва Краснолиманського району Донецької області, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.07.2016 року.

Суддя