Справа № 344/2935/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1300/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15 517,55 грн., куди входить: 567,87 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 13 734,56 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. штраф (фіксована частина), 715,12 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки кредитний договір діяв до 05.03.2010 року, а останнє погашення здійснено 12.04.2012 року. Апелянт із таким висновком суду не погоджується, оскільки належного виконання договору відповідач не здійснив, а тому зобовязання не припинилося. Також стверджує, що після виникнення прострочки 07.07.2009 року відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, що відображено в розрахунку заборгованості, а саме, за період з 07.09.2009 року по 18.07.2013 року. Тому саме з цієї дати починає відраховуватись позовна давність. Вважає, що відповідачем здійснено переривання позовної давності по стягненню заборгованості по комісії та пені, що підтверджується розрахунком. Тому, на думку апелянта, враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості, позовна давність спливає 19.07.2016 року, а позивач звернувся в суд з позовом 09.03.2016 року. Отже, вважає, що має право на стягнення заборгованості по кредиту по комісії в розмірі 567,87 грн., а по пені, - за порушення строків розрахунків, в межах спеціальної позовної давності. Таким чином, апелянт вважає, що суд допустив неповноту судового слідства, не звернувши увагу на переривання строку позовної давності та дату виникнення права на стягнення простроченої заборгованості, а лише на підставі припущень відповідача про закінчення строку дії кредитної картки і припинення дії кредитного зобовязання дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи апелянт був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеним позовом, відповідач же просив застосувати позовну давність, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 05.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №IFXRRX08190288 від 05.03.2008 року, який складається з анкети-заяви клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, за умовами якого відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 12 410,17 грн., під 12% річних з кінцевим терміном повернення коштів по 05.03.2010 року (а.с.6-9).

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено відповідальність сторін, в тому числі штрафні санкції.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.02.2016 року відповідач має заборгованість у сумі 15 517,55 грн., а саме, 567,87 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 13 734,56 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. штраф (фіксована частина), 715,12 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 погасив заборгованість по тілу кредиту ще 10.12.2009 року (а.с.4, зворот), а термін дії договору сплив 05.03.2010 року (а.с.6, зворот). Також із наданого позивачем розрахунку випливає, що відповідачем здійснювалися погашення заборгованості по комісії (а.с.5) до 25.04.2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.61 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до закінчення місяця, наступного за звітним, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява подана позивачем до суду лише 09.03.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме таку правову позицію висловлено у справі № 6-116-цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року.

З врахуванням застосованої відповідачем позовної давності, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що останнє погашення по кредитному договору відповідачем здійснено 18.07.2013 року, тому позов подано в межах позовної давності, не заслуговують на увагу. Так, у розрахунку заборгованості вказано, що 18.07.2013 року відповідачем сплачено 0,81 грн. комісії. Відповідач же зазначав, що він цю проплату не здійснював, на його думку, це було здійснено банком поза його волею та без його відома, що не може свідчити про визнання ним боргу та переривання позовної давності. Тому суд вірно вважав, що останнє погашення заборгованості по кредитному договору відбулось 25.04.2012 року, тому позов подано поза межами позовної давності.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_4