АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1216/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Баса О.Г., Матковської Л.О.,

секретаря Бондаря О.В.,

з участю: представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду,

в с т а н о в и л а:

2 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь: 770000 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди. Вирок суду в цій частині набрав законної сили 30 вересня 2009 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь за несвоєчасне виконання вироку суду 3 % річних в розмірі 68 404 грн. 93 коп., 135 300 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 2 037 грн. 13 коп. судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року зазначене рішення залишено в силі.

Станом на 1 жовтня 2015 року відповідач не сплатив їй коштів, стягнутих вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2009 року.

Вважає, що заподіяння злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням, а тому на суму боргу слід нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки кошти постійно знецінюються та зменшується їх купівельна вартість.

Сума заборгованості ОСОБА_3 перед нею за несвоєчасне виконання вироку суду за період з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2015 року становить 558 063 грн. 29 коп., що складається з: 485940 грн. нарахувань за індексом інфляції та 72123 грн. 29 коп. 3 % річних від простроченої суми.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1216/16

Суддя-доповідач ОСОБА_6 Категорія № 59

А тому, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь 558 063 грн. 29 коп. заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, яка складається з: 485 940 грн. нарахувань за індексом інфляції та 72 123 грн. 29 коп. 3 % річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 558 063 грн. 29 коп. заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду. Вирішено питання про судові витрати.

4 березня 2016 року ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Непогоджуючись із заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясованням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції не врахував, що положення статті 625 ЦК України регулює зобовязальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, проте це не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, із рішення зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки такі виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено у ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин.

На думку апелянта, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Поза увагою суду залишилось те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо обовязку боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боpry з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.

Суд не врахував, що кошти, які він отримав від ОСОБА_4 у 2008 році були в іноземній валюті, тоді як індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а не іноземної валюти.

Апелянт вважає, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2013 року з нього вже стягнуто на користь позивачки 205742 грн. 80 коп. заборгованості за несвоєчасне виконання вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2009 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальних збитків 770 000 грн. та моральних збитків 10 000 грн. (а.с. 9 -16, 20-28).

Даний вирок набрав законної сили 30 вересня 2009 року (а.с. 9-16).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року, частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та стягнуто з останнього на користь позивачки за період з 25 жовтня 2009 року по 01 вересня 2012 року 68 661 грн. 37 коп. три проценти річних та 135 300 грн. 74 коп. інфляційних втрат (а.с. 18, 19, 29, 30).

Однак, ні вирок від 22 червня 2009 року, ні рішення від 23 січня 2013 року залишаються невиконаними, тобто борг до цього часу неповернутий.

Вказана обставина сторонами визнається.

2 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути з останнього, у звязку з неповерненням боргу у розмірі 780 000 грн. 485 940 грн. інфляційних втрат та 72 123 грн. три проценти річних за період з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2015 року.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобовязань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції правильно виходив з того, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у звязку із неповерненням боргу у розмірі 780 000 грн., інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2015 року в межах позовних вимог в розмірі 485 940 грн. та 72 123 грн. відповідно.

Що стосується розрахунку розміру вказаних сум, то суд правильно їх визначив, виходячи з наступного.

Відповідно до вироку від 22 червня 2009 року, який набрав законної сили 30 вересня 2009 року, до стягнення з відповідача підлягає 780 000 грн. матеріальної та моральної шкоди. У звязку з неповерненням даних коштів, рішенням суду від 23 січня 2013 року вже було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за період з 25 жовтня 2009 року по 1 вересня 2012 року 68 661 грн. 37 коп. три проценти річних та 135 300 грн. 74 коп. інфляційних втрат. На даний час борг залишається неповернутим. Отже, суд обґрунтовано взяв до розрахунку, в межах позовних вимог, період з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2015 року. Зокрема, визначаючи розмір 3% річних, суд, враховуючи розмір стягнення, виходив з 1125 прострочених днів, та встановив їх таким чином: 780 000 грн. (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 1125 (всього прострочених днів) = 72 123 грн. 28 коп. Стягуючи інфляційні втрати, слід помножити розмір боргу на індекс інфляції за вказаний період: 780000 грн. х (0,1% + 0,2% + 0,2% + 0,1% + 0,4% + 0,2% + 0,5% + 0,2% + 0,6% + 2,2% + 3,3% + 3,8% + 1,0% + 0,4% + 0,8% + 2,9% + 2,4% + 1,9% + 3,0% + 3,1% + 5,3% + 10,8 % +14,0 % + 2,2% + 0,4% + 2,3%) = 485 940 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що до виниклих між сторонами правовідносин не підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Твердження апелянта про те, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2013 року з нього вже стягнуто на користь позивачки 205 742 грн. 80 коп. заборгованості за несвоєчасне виконання вироку суду суперечить вимогам закону, оскільки відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Натомість, борг у розмірі 780 000 грн. неповернутий відповідачем до цього часу. Отже, на вказану суму слід здійснити нарахування за весь час прострочення її повернення, з урахуванням стягнутих сум.

Посилання ОСОБА_3 на те, що на ньому не лежить обовязок повернення стягнутої вироком суду шкоди з урахуванням індексу інфляції, оскільки дані кошти він отримував у ОСОБА_4 в іноземній валюті, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з вищевказаного вироку шкода у розмірі 780 000 грн. стягнута у національній валюті, яка відповідно до вимог закону підлягає індексації. Натомість, це не позбавляє можливості апелянта на стадії виконання вироку у добровільному порядку чи шляхом укладання мирової угоди повернути основний борг позивачці в обумовленій сторонами валюті, обіг якої дозволено на території України, чи в національній валюті України, що в подальшому унеможливить його індексацію відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова