Справа № 134/975/16-ц Провадження № 22-ц/772/3480/2016Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 27Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Панасюка О.С., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2014 році ОСОБА_2 позичила у нього кошти в сумі 41 000 грн. для власних потреб. Договір позики підтверджується розпискою від 27.02.2014 року, написаною власноручно та підписаною позичальником, в якій вона вказала, що дійсно позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі 41 000 грн. і зобов'язується повернути їх в строк до 27.02.2015 року. Вказана розписка є договором укладеним у простій письмовій формі. В позові зазначено, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак вона уникає спілкування і до теперішнього часу борг не повернула, чим не виконала взяті на себе зобов'язання, а тому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 41 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.10.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 41 000 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування і порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що боржник не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики та у визначений строк борг не повернула.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого остання позичила у ОСОБА_3 кошти в сумі 41 000 грн. і зобов'язалася повернути борг до 27.02.2015 року, що підтверджується розпискою від 27.02.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту розписки вбачається, що сторони обумовили умови договору позики, при цьому розписка про отримання грошових коштів містить зобов'язання про їх повернення.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року визначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Крім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що кошти у ОСОБА_3 не позичались, оскільки останній ніде не працює та підприємницькою діяльністю не займається, є безпідставними, а також не заслуговують на увагу посилання про те, що фактично між відповідачем та дружиною позивача було досягнуто лише домовленості щодо продажу належного відповідачу автомобіля і що розписку було написано при отриманні від дружини позивача товару на суму 41 000 грн. в рахунок погашення боргу за придбаний автомобіль, оскільки дані обставини належними і допустимими доказами не підтверджені і вони не є предметом спору, тобто висновок суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.10.2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ О.С. Панасюк

/підпис/ В.П. Нікушин

Згідно з оригіналом: