Справа № 473/3292/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Висоцька Г.А., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за № 968 від 01.11.2011року та № 771 від 18.12.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25.11.2011року йому було видане свідоцтво про право на спадщину за № 1068 на 3/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Вознесенськ вул. Рози Люксембург № 83.

Згідно свідоцтва про право на спадщину № 968 від 01.11.2011року право власності на 5/8 житлового будинку отримав ОСОБА_4, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за № 771 від 18.12.2015 року, після останнього спадщину оформила ОСОБА_2

Позивач вважає, що зазначені свідоцтва є незаконними, оскільки мала місце реконструкція житлового будинку № 83 в м. Вознесенськ по вул. Рози Люксембург, що відображено у його правовстановлюючому документі-свідоцтві про право на спадщину за № 1068, а саме самочинно побудовані будівлі, через що просить визнати вказані документи не дійсним.

Дана позовна заява має бути залишена без руху, як така, що за змістом не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, зважаючи на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право" (ч.1 ст.2 ЦПК України).

За нормою ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ст.118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Під позовом слід розуміти в широкому контексті звернення до суду за захистом порушеного або оспорюваного права, що було спричинено діями або бездіяльністю конкретної особи, до якої пред'являються вимоги щодо припинення правопорушення, відновлення прав, відшкодування шкоди тощо. Позов має свою внутрішню структуру, тобто складається з певних частин (елементів), які у своїй сукупності дають можливість говорити про особливість, визначеність та самостійність кожного окремого позову, тобто його специфічність та відмінність від інших позовів.

Вимоги до позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява є письмовим документом. Письмова форма вважається додержаною, якщо позовна заява викладена на папері. Позовна заява виготовляється на паперовому носії за допомогою друкарської чи компютерної техніки.

Позивач вказує, що даний позов є позовом немайнового характеру, але ним висуваються дві вимоги з приводу двох правовстановлюючих документів, отриманих різними особами в різний час з різних підстав.

Частиною 5 ст.119 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору. Якщо позивач звільнений від сплати судового збору, то в позовній заяві доцільно вказати про це з посиланням на конкретну норму закону, яка надає йому такі пільги. Документи про сплату судового збору подаються суду в оригіналі. Позивачу належить сплатити судовий збір відповідно до кількості заявлених вимо і підтвердити це у визначений спосіб.

Позовна заява має містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Підстави звільнення від доказування встановлені ст. 61 ЦПК України, згідно із якою не потребують доказування: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, якщо у цій справі беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» ст. 137 ЦПК України позивач у разі неможливості надати суду докази має звернутися до суду із заявою про витребування доказів, але при цьому повинен підтвердити, що у нього виникли складнощі із їх отриманням.

За вказаних обставин провадження у справі не може бути відкритим, а тому відповідно до ст.121 ЦПК України дана позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суд звертає увагу позивача, що він має право скористатися правовою допомогою.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину - залишити без руху, для усунення недоліків надати строк у п'ять днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі невиконання вимог суду позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Висоцька Г.А.