Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2016 р. Справа № 608/586/16-ц

Номер провадження2/608/308/2016

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л. С.

позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В позовній заяві позивачка вказала, що з 5 червня 2012 року перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони проживають окремо. Син повністю перебуває на утриманні матері, батько участі у його вихованні не бере, коштів на утримання не виділяє, не цікавиться його життям. ОСОБА_1 просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (з врахуваням уточнення позовних вимог), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення даного позову до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що сторони з 5 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки та представника ОСОБА_3 кошти на утримання дитини не виділяє, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області від 9 червня 2016 року № 1002 відповідач ОСОБА_3 перебуває в управлінні на обліку та йому відповідно до Закону України "Про державну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам" призначено допомогу з 27 січня 2016 року по 31 січня 2017 року як інваліду загального захворювання ІІІ групи. За період з 27 січня 2016 року по 30 червня 2016 року загальна сума доходу становить 5 655 гривень 23 копійки.

На підставі наведеного суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 551 гривень 20 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Парфенюк