АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4283/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2810/16Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 01.02.2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, який між ними було розірвано 20.07.2009 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. З моменту розірвання між ними шлюбу, відповідач не приймає участі в забезпечені їх спільної дитини. В звязку з чим, позивачка просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття та судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь держави.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення місцевого суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповністю зясовано обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилось за відсутності сторін, які подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2003 року до 20 липня 2009 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає та перебуває на утриманні матері. Позивач ОСОБА_2 працює та має стабільні доходи, які за своїми розмірами не є значними. Відповідач ОСОБА_3 працює у ПрАТ «Київстар», має стабільні доходи, однак матеріальної допомоги позивачеві на утримання їх спільної доньки не надає.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, у якому мають малолітню дитину ОСОБА_6, 26 лютого 2013 року, який перебуває на утриманні батьків.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру аліментів у розмірі 1/3 частини, які вона просила стягнути з відповідача, а тому враховуючи вимоги ст. 180 СК України, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, тобто із розміру, який був запропонований відповідачем та який на думку суду є обґрунтованим.

Проте, колегія суддів, не може повністю погодитись з висновком місцевого суду в частині розміру стягуваних аліментів, а тому приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Однак, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину безпідставно порушив принцип рівності дітей відповідача, внаслідок чого не врахував принцип рівності батьків щодо їх обовязку утримувати спільну дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, а також те, що даний розмір аліментів не забезпечить дитині достатній рівень життя.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобовязання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровя, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обовязок по утриманню дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Так, відповідно до довідки ПАТ «АвтоКраз» № 936 від 06.06.2016 року вбачається, що середньомісячний дохід позивача ОСОБА_2 у період з листопада 2015 року по квітень 2016 року, складає 2 127,88 грн. (а.с.10). Згідно письмових пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що його середня місячна заробітна плата складає 6000 грн.(а.с.41).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», з 1 травня 2016 року на дитину віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум у розмірі - 1531 грн. Тому, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків необхідно на її утримання надавати не менше 766 грн.

Однак, враховуючи те, що позивачка отримує значно менший дохід ніж відповідач, окрім того дитина перебуває повністю на її утриманні, в звязку з чим вона несе більше витрат на утримання дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність зміни частки аліментів, що підлягає стягненню з відповідача.

Тому суд, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, рівності обовязку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів, а також враховуючи ту обставину, що відповідач працює і має регулярний дохід, обмежень за станом здоровя немає, має на утриманні малолітнього сина, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від усіх видів заробітку.

При цьому, колегія суддів вважає, що вказаний розмір аліментів є більш наближеним до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та є реально можливим до сплати відповідачем, та відповідає судовій практиці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення місцевого суду слід змінити в частині визначення розміру стягнутих на користь позивача аліментів, збільшивши їх розмір з 1/6 до 1/4 всіх видів заробітку. В іншій частині судове рішення, необхідно залишити без змін, оскільки підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року в частині розміру аліментів змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: