Дата документу 15.06.2016
Справа № 334/2948/16-ц
Провадження № 2/334/2114/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої - судді Лисенко Л.І.,

при секретарі - Матвієнко О.І.,

з участю адвоката - Коваль Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач звернулася до суду в інтересах недієздатної ОСОБА_3 з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2010 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, визнано недієздатною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2011 року подання органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації м.Запоріжжя в інтересах недієздатної ОСОБА_3 про встановлення опіки задоволено. Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_3 та призначено позивача, ОСОБА_2, її опікуном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст.1261 ЦК України є її донька - ОСОБА_3.

Інших спадкоємців першої черги немає.

Спадкова частина квартири належала спадкодавці, а інша 1/2 частина належить ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6, 1986 року народження, на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради від 20 січня 1998 року № 48 та покупцями ОСОБА_3, ОСОБА_7 та зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» 22 січня 1998 року.

Вищеназвана угода була укладена на товарній біржі відповідно до ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» та згідно ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року цей договір зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації.

У встановлений ст. 1270 ЦК України строк ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем за однією адресою та однією сім'єю до її смерті, та в шестимісячний строк вона не зверталася із заявою до нотаріальної контори про відмову від спадщини.

В теперішній час позивач в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом

після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_7, але державний нотаріус Дмитрієва Н.П. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та порекомендувала звернутися до суду, оскільки оригінал документа, який посвідчує право власності на 1/2 частку квартири втрачено.

В документах своєї підопічної позивачка знайшла тільки ксерокопії договору купівлі продажу квартири та реєстраційного посвідчення ЗМБТІ та оригінал технічного паспорту, інші документи могли бути втрачені, коли її підопічна ще до призначення її опікуном, тривалий час знаходилася на лікуванні в лікарні, а в квартирі перебували сторонні люди.

Всі умови відповідно до закону при укладенні угоди ОСОБА_3 та її матір'ю і продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6 були виконані, фактично ця угода також відбулась: сім'я ОСОБА_6 ключі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, віддали покупцям та відповідні документі, а покупці ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повністю розплатилася з ними, після чого вони переїхали на інше постійне місце проживання, а покупці вселилася в спірну квартиру та були зареєстровані за вказаною вище адресою, де спадкодавець постійно проживала по день своєї смерті, а спадкоємиця проживає до наступного часу. До теперішнього часу відповідачі угоду не оспорювали, а в договорі купівлі-продажу не вказано, що його було треба нотаріально посвідчити.

Спадкова 1/2 частка вищезазначеної квартири належала ОСОБА_7 та 1/2 частка цієї ж квартири належить ОСОБА_3 на законних підставах. Відповідно до ст.1261 ЦК України ОСОБА_3 має право на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування, але у зв'язку з тим, що в неї немає оригінала правових документів, то відповідно до ст. 392 ЦК України позивач змушена в її інтересах звернутися до суду.

Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6, 1986 року народження, на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради від 20 січня 1998 року № 48 та покупцями ОСОБА_3, ОСОБА_7 та зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» 22 січня 1998 року, дійсним, визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, по останньому відомому місцю проживання не мешкають, тому суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст.110 п.9 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, думку адвоката, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 ч.2 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд має право на вимогу виконавшої угоду сторони визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що 22.01.1998 року між ОСОБА_3, ОСОБА_7 і продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6, 1986 року народження було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», реєстровий № Н-3406. Всі умови відповідно до закону при укладенні угоди ОСОБА_3 та її матір'ю і продавцями були виконані, фактично ця угода також відбулась: сім'я ОСОБА_6 ключі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, віддали покупцям та відповідні документі, а покупці ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повністю розплатилася з ними, після чого вони переїхали на інше постійне місце проживання, а покупці вселилася в спірну квартиру та були зареєстровані за вказаною вище адресою. 26.01.1998 року даний договір був зареєстрований в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, реєстровий № 37953.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст.1261 ЦК України, згідно до якої у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки, є її донька - ОСОБА_3.

Інших спадкоємців першої черги немає.

У встановлений ст. 1270 ЦК України строк ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем за однією адресою та однією сім'єю до її смерті, та в шестимісячний строк вона не зверталася із заявою до нотаріальної контори про відмову від спадщини.

В теперішній час позивач в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_7, але державний нотаріус Дмитрієва Н.П. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та порекомендувала звернутися до суду, оскільки оригінал документа, який посвідчує право власності на 1/2 частку квартири втрачено.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.392 ЦК України діючої редакції власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів звільняються від сплати судового збору, а згідно довідки серії ЧНЦ-К-82 № 029535 ОСОБА_3 визнана інвалідом дитинства другої групи, тому розходи по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.47 ч.2, 224 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати угоду - договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладену між ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6, 1986 року народження та ОСОБА_3, ОСОБА_7, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» 22 січня 1998 року, реєстровий Н-3406, дійсною.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн НОМЕР_1, право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.