АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4867/16 Головуючий 1 інст. Хайкін В.М.
Справа № 2-4815/11 Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

06 травня 2011 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП БАНК») звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП БАНК» суму заборгованості за кредитним договором №ML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року в розмірі 1 071 668,96 гривень, з яких: 900 473,70 гривень заборгованість за кредитом; 141 389,27 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 07 вересня 2009 року по 05 травня 2011 року включно; 29 805,99 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором за період з 07 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року включно та усіх витрат, повязаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року квартиру №18, розташовану за адресою: м. Харків, пр-т Людвіга Свободи, буд.50-А.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням ПАТ «ОТП Банк» всіх повноважень продавця, у тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких необхідних документів, довідок, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної влади, місцевого самоврядування, нотаріату, тощо.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» суму сплаченого судового збору та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 07 березня 2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-702/731/2008, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 98431,00 швейцарських франків строком до 07 березня 2037 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

ОСОБА_1 належним чином зобовязання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість в розмірі 1071668,96 гривень, з яких: 900 473,70 гривень заборгованість за кредитом; 141 389,27 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 07 вересня 2009 року по 05 травня 2011 року включно; 29 805,99 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором за період з 07 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR702/731/2008, за умовами якого остання зобов'язалась забезпечувати повне і своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором.

Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором також були забезпечені укладеним між ОСОБА_1 та банком іпотечним договором № PML 702/731/2008 від 07 березня 2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року в розмірі 1 071 668,96 гривень, з яких: 900 473,70 гривень заборгованість за кредитом; 141 389,27 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 07 вересня 2009 року по 05 травня 2011 року включно; 29 805,99 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором за період з 07 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року включно.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» суму сплаченого судового збору в сумі 1700 гривень та суму сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 гривень.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ОТП Банк» подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року відхилена. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2013 року залишено без змін.

Не погодившись з ухвалою Апеляційного суду Харківської області ПАТ «ОТП Банк» подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року в частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2015 року позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки за договором № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1: квартиру №18 (вісімнадцять) в будинку №50-А (пятдесят, літера «А») по проспекту Людвіга Свободи у місті Харкові, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майна, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_4 07 березня 2008 року за реєстр. №1019 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 07 березня 2008 року, за номером правочину 2744373, що підтверджується витягом №5566525 з Державного реєстру правочинів.

Надано ПАТ «ОТП Банк» право на продаж двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «ОТП Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на неправомірність, безпідставність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «ОТП Банк» в апеляційній скарзі просило рішення скасувати в частині звернення стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_1, прийняти нове рішення, яким звернути стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що резолютивна частина рішення не відповідає вимогам частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», а саме не містить складових частин заборгованості та рішення ухвалено стосовно неналежного відповідача, оскільки власником предмету іпотеки на час розгляду справи є ОСОБА_3

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1М задоволеною не підлягає, а апеляційна скарга ПАТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з положень статей 575,589 ЦК України, статей 1, 7, 23, 35, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та тих обставин, що 7 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-702/731/2008, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 98431,00 швейцарських франків строком до 07 березня 2037 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR702/731/2008 від 07 березня 2008 року, згідно з умовами якого остання зобов'язалась забезпечувати повне і своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором. Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором також були забезпечені укладеним між ОСОБА_1 та Банком іпотечним договором №PML 702/731/2008 від 07 березня 2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_3, що у місті Харкові. Суд дійшов висновку, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Єдиний реєстр заборон.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 07.03.2008 року укладений договір № ML-702/731/2008, за яким остання отримала кредит у розмірі 98431 00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому кредитним договором з кінцевим терміном повернення до 07.03.2037 року та договір поруки PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_4 (том 1 а.с. 7-15).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 07.03.2008 року укладений договір поруки за №SR702/731/2008, згідно з яким остання зобовязалася забезпечувати повне і своєчасне виконання зобовязань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором (том 1 а.с. 18).

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань утворилася заборгованість яка складається з наступного:

-900473,70 гривень заборгованість за кредитом;

-141389,27 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 07 вересня 2009 року по 05 травня 2011 року включно;

-29805,99 гривень - пеня за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором за період з 07 вересня 2009року по 27 січня 2010 року включно.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором також були забезпечені укладеним між ОСОБА_1 та банком іпотечним договором № PML 702/731/2008 від 07 березня 2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 41- 43).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що 07 березня 2008 року внесено реєстраційний запис за номером 6751614, параметрами якого є заборона на нерухоме майно, підставами обтяження є договір іпотеки № PML 702/731/2008 від 07 березня 2008 року, а обєкт обтяження: квартира АДРЕСА_1. Відповідна реєстрація відбулася у Державному реєстрі іпотек (том 1 а.с. 140 - 142).

Постановою Господарського суду Харківської області від 07 липня 2010 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (том 1 а.с. 234-237)

В процесі ліквідаційної процедури за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року, укладеним між ліквідатором банкрута суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченим Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 3731, витяг про державну реєстрацію прав за номером 28745998 виданого 21 січня 2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер нерухомого майна 18948555, номер запису 87270 в книзі 1 (т. 1, а. с. 240, 241).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2011 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_8, який діяв за доручанням від імені ОСОБА_3, прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 25 липня 2011 року за реєстровим № 2023 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 25 липня 2011 року, за номером правочину 4555552, що підтверджується витягом № 10170467 з Державного реєстру правочинів (том 1 а.с. 238, 239).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на той факт, що майно, яке забезпечене іпотекою, а саме спірна квартира, було вилучене з обтяження на підставі зазначеної Постанови господарського суду Харківської області від 7 липня 2010 року та відчужена в процесі ліквідаційної процедури за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року, укладеним між ліквідатором банкрута суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 3731, витяг про державну реєстрацію прав за номером 28745998, виданий 21 січня 2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер нерухомого майна 18948555, номер запису 87270 в книзі 1 (т. 1, а. с. 240), оскільки за змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідно до зазначених норм на відповідачку ОСОБА_3 поширюється статус іпотекодавця за договором іпотеки № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 з огляду на те, що до неї перейшло право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_6, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_1 як власника предмету іпотеки підлягає скасуванню, оскільки предмет іпотеки за зазначеним вище договором належить на праві власності ОСОБА_3

Крім того, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає положеннями частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з частиною 6 статті 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 зазначеного Закону вбачається, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частини 6 статті 38 цього Закону.

Отже, ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги частини 1 статті 39, частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» та резолютивну частину рішення виклав у порушення зазначених вимог, а саме зазначаючи загальний розмір вимог не вказав всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та взагалі не визначив початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки відповідачем не надано звіту про оцінку предмету іпотеки, то суд апеляційної інстанції при встановленні початкової ціни предмету іпотеки виходить із ціни, зазначеної в договорі іпотеки № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року.

З врахуванням наведеного, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції відповідно до положень Закону України « Про іпотеку».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, ст. ст. 526, 575, 589, 590, 593 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»,-

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року змінити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року в розмірі 1 071 668,96 гривень, з яких: 900473,70 гривень заборгованість за кредитом; 141 389,27 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 07 вересня 2009 року по 05 травня 2011 року включно; 29805,99 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором за період з 07 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року включно, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1: квартиру АДРЕСА_6, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 25 липня 2011 року за реєстровим № 2023 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 25 липня 2011 року, за номером правочину 4555552, що підтверджується витягом № 10170467 з Державного реєстру правочинів, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з початковою ціною, яка встановлена у договорі іпотеки № PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_10