У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири, що належала йому на праві власності, в якій він зареєстрований та проживав на момент смерті, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2015 року позивач звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 07 травня 2015 року нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що позивачем пропущено шестимісячний строк для її прийняття, тому позивач просила суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, що належала йому на праві власності, в якій він зареєстрований та проживав на момент смерті, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 підтверджується її свідоцтвом про народження.

У травні 2015 року позивач звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

07 травня 2015 року нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що позивачем пропущено шестимісячний строк для її прийняття.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлого, а отже спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4, який не залишив заповіту. Після смерті ОСОБА_4 прийняв спадщину лише ОСОБА_3 шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

Позивач відповідно до ст. 1270 ЦК України у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала, зі спадкодавцем на час смерті постійно не проживала, тому нотаріус відмовив ОСОБА_2 та надала їй постанову, в якій вказала, що остання пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини та роз'яснила, що остання має право звернутися до суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

У якості обґрунтування поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач зазначала, що вона багато років зареєстрована та фактично проживає у м. Полтава, та на час смерті батька і по теперішній час має проблеми зі станом здоров'я. Крім того у неї були відсутні будь-які документи, які необхідні для оформлення спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 пропущений без поважних причин, обґрунтовано дійшли висновку про відмову у позові. При цьому, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що захворювання ОСОБА_2 не є об'єктивною, непереборною перешкодою для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова