АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/701/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1837/16Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.

при секретарі: Маладиці Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільського комунального підприємства "Сяйво" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до сільського комунального підприємства "Сяйво" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з СКП "Сяйво" на користь ОСОБА_2 28 674 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 6283 грн. 13 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, 3000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі СГКП "Сяйво", посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохає рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням № 2 від 04.01.2013 року тимчасово виконуючої повноваження сільського голови Засульської сільської ради Лубенського району ОСОБА_3, ОСОБА_2 призначено директором СКП "Сяйво" на контрактній основі з 04.01.2013 року строком на 5 років.

Дане розпорядження затверджено рішенням чергової 38 сесії шостого скликання Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Розпорядженням т.в.о. сільського голови Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області ОСОБА_3 № 132-к від 14.11.2014 року позивача звільнено з посади директора СКП «Сяйво».

При звільнені з посади позивачу не було виплачено заробітну плату.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.10.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року у справі № 539/2412/15-ц стягнуто з СКП «Сяйво» на користь позивача заборгованість по заробітній платі станом на день звільнення у розмірі 14 130 грн. 85 коп.( а.с.7-10)

На виконання цього рішення суду в листопаді 2015 року позивачу виплачено 2 959 грн. 74 коп., остаточний розрахунок проведено 15.12.2015 року в сумі 11 171 грн. 11 коп..

Звертаючись до суду з позовом до СКП «Сяйво» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди ОСОБА_2 вважав неправомірною затримку у виплаті йому заробітної плати, а тому прохав стягнути з відповідача 28 674 грн. 72 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керуючись рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа ,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що відповідач звільнив позивача з роботи 14листопада 2014 року та виплатив йому заборгованість по заробітний платі і розрахункові лише 15 грудня 2015 року, після рішення суду про стягнення коштів, місцевий суд підставно стягнув з СКП «Сяйво» на користь ОСОБА_2 28 674 грн.- середній заробіток за час затримки розрахунку та 6283грн.13 коп. - компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати.

Колегія суддів перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати, погоджується з ним. В апеляційній скарзі відповідач не погодився з розрахунком компенсації, яку стягнув суд, але не надав свого розрахунку на його спростування, тому колегія суддів не приймає до уваги ці доводи апеляційної скарги.

З урахуванням правових висновків, що викладені в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс-16, колегія приходить до висновку, що відповідач не надав суду відомостей про не проведення розрахунку з позивачем в силу форс-мажорних обставин : загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо, які обєктивно унеможливлюють надання таких відомостей.

Сам факт порушення трудових прав позивача про своєчасну виплату заробітної плати та розрахункових є підставою для стягнення моральної шкоди. Судом першої інстанції розмір морального відшкодування встановлено виважено, з урахуванням глибини моральних страждань ,які зазнав позивач в звязку з порушенням його права на своєчасне отримання розрахунку при звільненні з роботи.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Сільського комунального підприємства "Сяйво" відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.І.Акопян

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян