Справа № 183/2464/16
№ 2/183/1743/16
29 червня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі Філії «Новоселівська дорожно-експлуатаційна дільниця» про стягнення заборгованості заробітної плати і середнього заробітку за період затримки розрахунку,
До судового засідання позивач не з`явився, надав заяву, у відповідності до якої не заперечив проти заочного розгляду справи, наполягав на розгляді позову за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд доходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.
Також, згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Згідно із ч. 1 ст. 24 даного Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам.
Судом встановлено, що 31 липня 2015 року позивач прийнятий на посаду виконуючого обов`язки головного інженера Філії «Новоселівська ДЕД» ДП «Дніпропетровський облавтодор». Згідно наказу № 37 від 21 жовтня 2015 року позивача звільнено з посади виконуючого обов`язки головного інженера Філії «Новоселівська ДЕД» ДП «Дніпропетровський облавтодор» за угодою сторін /а.с.5/.
За час роботи позивачу нараховано доходу:
за липень 2015 року 161,00 грн., утримано 33,11 грн., виплачено 0 грн., залишок на кінець місяця складає 127,89 грн.;
за серпень 2015 року 3703,00 грн., утримано 761,34 грн., виплачено 127,89 грн., залишок на кінець місяця складає 2941,66 грн.;
за вересень 2015 336,64 грн., утримано 20,54 грн., виплачено 0 грн. залишок на кінець місяця складає 3257,76 грн.;
за жовтень 2015 року позивачу нараховано 6225,46 грн., з яких 617,15 грн. компенсація відпустки, 617,15 грн. доплата за лікарняними, утримано 1206,09 грн., виплачено 1253,11 грн., залишок на кінець місяця складає 7024,02 грн. /а.с.6/.
Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, 28 листопада 2015 року відповідачем позивачу погашено заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 5639,68 грн., 02 грудня 2015 року погашено 1405,72 грн. 07 травня 2016 року погашено всю фактичну заборгованість з виплати заробітної плати.
Розглядаючи вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Ст. 237-1 КЗпП України визначено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Ст.23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Оскільки судом встановлено несвоєчасну виплату позивачу відповідачем заробітної плати, компенсації відпустки, доплати за лікарняними листами після звільнення протягом 21 жовтня 2015 року 07 травня 2016 року, суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань, пов`язаних із зміною звичайних умов життя, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. підлягають задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь державного бюджету сума судового збору в розмірі 551,20 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі Філії «Новоселівська дорожно-експлуатаційна дільниця» про стягнення заборгованості заробітної плати і середнього заробітку за період затримки розрахунку задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення в повному обсязі виготовлено 01 липня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов