У Х В А Л А

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ними та ОСОБА_6 було укладено попередній договір купівлі належної на їй праві власності земельної ділянки, на виконання умов якого вони передали її сину, ОСОБА_5, завдаток на загальну суму 16 тис. доларів США, що оформлено письмовою розпискою. Проте у подальшому договір купівлі-продажу із ними укладено не було, а земельна ділянка відчужена іншій особі.

Враховуючи викладене, позивачі просили стягнути з відповідача суму переданого авансу в розмірі 16 тис. доларів США, що еквівалентно 351 600 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму авансу в розмірі 16 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 351 600 грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили, тому в касаційному порядку в іншій частині судові рішення не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності у ОСОБА_5 необхідного обсягу повноважень для отримання авансу від імені власника земельної ділянки, своєї матері, тому стягнув зазначені кошти як безпідставно набуті від ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 16 червня 2012року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, третьою особою у справі, було укладено попередній договір купівлі-продажу належної їй земельної ділянки, відповідно до умов якого дійшли згоди укласти основний договір купівлі-продажу не пізніше 17 липня 2012 року.

У подальшому ОСОБА_3 передала сину ОСОБА_6, ОСОБА_5, відповідачу у справі грошові кошти у розмірі 16 тис. доларів США, що оформлено відповідною письмовою розпискою.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, із системного аналізу наведених вище норм матеріального права слід дійти висновку, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 квітня 2014 року № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

На наведене суди уваги не звернули та не врахували, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 існують договірні правовідносини, на підставі яких були передані спірні кошти, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У позовній заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі ст. 570 ЦК України просили стягнути з відповідача завдаток за попереднім договором купівлі-продажу, відповідно обґрунтовуючи позов.

Отже, стягнувши з відповідача грошові кошти як безпідставно отримані, суди не врахували того, що правом визначати предмет і підставу позову наділений лише позивач та вийшли за межі позовних вимог, що заборонено ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договору купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами попереднього договору укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, судам належить встановити, чи є передані відповідачеві грошові кошти в розмірі 16 тис. доларів США авансом або завдатком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, частково задовольняючи позов, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська