АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року

в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 13 липня 2007 року між Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», та відповідачкою було укладено кредитний договір № CL-009/243/2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 87000 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49 % річних, в свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором.

Однак, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачкою не виконувалися внаслідок чого, станом на 31 березня 2015 року виникла заборгованість, яка в загальному розмірі складає 35594, 08 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2015 року - 834418 грн. 67 коп., та пеня за прострочення виконання зобов'язань - 3045628 грн. 10 коп.

Зазначено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25 листопада 2011 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514,1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦПК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-009/243/2007 від 13 липня 2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою, таким чином до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №CL-009/243/2007 від 13 липня 2007 року в розмірі 35594, 08 дол. США, що еквівалентно 834418 грн. 67 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пеню за прострочення виконання зобов'язань, в сумі 3045628 грн. 10 коп., що разом складає 3880046 грн. 77 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №CL-009/243/2007 від 13 липня 2007 року у розмірі 35594,08 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2015 року 834418 грн. 67 коп. та 106252 грн. 13 коп. пені за прострочення виконання зобов'язань, а також судові витрати, в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права й невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується витягом зі статуту ПАТ «ОТП Банк» (а.с.11-12), свідоцтвом про державну реєстрацію ПАТ «ОТП банк» від 30 червня 2009 року (а.с.13) та довідкою АБ № 526450 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.14 т.1).

13 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CL-009/243/2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 87 000 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49% річних з датою остаточного повернення кредиту 13 липня 2013 року, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання згідно умов договору (а.с.5-8 т.1).

Пунктами 1.4.1.1.1, 1.4.1.2. частини № 2 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, яка є незмінною на весь строк дії цього договору з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються кожного календарного місяця у день сплати процентів, що співпадає з датою повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до цього договору), включаючи день видачі кредиту та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього договору.

Відповідно до п.п. 2, 4 частини № 1 кредитного договору, п.п. 1.5.1., 1.5.1.1. частини № 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розмірі платежу та не пізніше дати платежу.

Згідно п. 1.7.2. частини № 2 кредитного договору, кредит надається однією сумою згідно кредитною заявкою позичальника в готівковій чи безготівковій формі.

Встановлено, що 25 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля (а.с.15-21 т.1), за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

За вказаним договором покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності (п.п. а, б п. 3.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю).

Згідно Витягу з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25 листопада 2011 року, ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги за кредитним договором № PL-008/579/2006 від 02 серпня 2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, на користь ТОВ «ОТП Факторинг» (а.с.22 т.1).

Встановлено, що відповідачкою після отримання кредитних коштів не виконано в повному обсязі зобов'язань, визначених договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до наявного в справі розрахунку станом на 31 березня 2015 року склала 35594,08 дол. США та пеня за прострочення виконання зобов'язань - 3045628 грн. 10 коп. (а.с.9-10 т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 порушено передбачені умовами кредитного договору зобов'язання, а тому у позивача наявні всі правові підстави до стягнення на свою користь розміру такої заборгованості. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір збитків, а тому він прийшов до висновку про доцільність зменшення суми пені.

Колегія суддів погоджується з даними висновками районного суду та вважає їх законними і обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що незважаючи на пропущення позивачем строку позовної давності, про що було подано відповідну заяву, судовим рішенням від 27 січня 2016року було стягнуто з відповідачки пеню у розмірі 106 252 грн. 13 коп., в той час як суд повинен був відмовити позивачу щодо стягнення пені, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до п. 3.1.1 ч. 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Встановлено, що строк дії кредитного договору сплинув 13 липня 2013 року, проте зобов'язання відповідачкою не виконано.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може вернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після 5 відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За таких обставин, коли позивачем пеня розрахована за період з 31 березня 2014 року по 31 березня 2015року, в сумі 3 045 628 грн. 10 коп., а позов заявлено 14 травня 2015 року, районний суд, при наявності заяви про застосування строку позовної давності, обґрунтовано зменшив визначену у позові суму пені на 367144 грн.33 коп.

При цьому, колегія суддів враховує і ту обставину, що судом під час вирішення спору враховано обставини справи, керівні роз'яснення, які містяться у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013р. № 1-12/2013 й у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України зменшено розмір пені, що підлягає стягненню з боржниці, до 106252 грн. 13 коп., яка відповідає розміру подвійної облікової ставки НБУ в оспорюваний період.

Посилання апеляційної скарги на те, що в порушення вимог закону районний суд при розгляді справи не перевірив наявності у позивача права на придбання відступної вимоги саме до фізичної особи, тобто до ОСОБА_2, а ні суб'єкта господарювання, колегія суддів визнає безпідставними, остільки спростовується наявними в справі доказами.

Згідно п.п. 2 п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06 вересня 2014 року, до фінансової послуги факторингу віднесено набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення.

У Розпорядженні № 352 від 06 вересня 2014 року, на яке посилається відповідачка в апеляційній скарзі, жодних обмежень щодо можливості набуття на підставі факторингу права вимоги лише до боржників - суб'єктів господарювання, не встановлено.

Крім того, станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення - 27 січня 2016 року, Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року втратило чинність згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13 серпня 2015 року, що набрало чинності з 25 вересня 2015року.

Порядок та підстави заміни кредитора у зобов'язанні передбачені ст.ст. 512-514 ЦК України.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути змінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вичиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже внаслідок укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відбулося відступлення права вимоги від первісного кредитора до набувача даного права - нового кредитора.

За своєю правовою природою договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 25 листопада 2011 року є договором факторингу в розумінні ст. 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до абз. 11 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» право на здійснення операцій з надання фінансових послуг надається фінансовим установам.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», при укладенні договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 25 листопада 2011 року, діяло на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 241 від 03 грудня 2009 року, на підставі якого позивачеві надано право здійснювати такий вид фінансових послуг як надання факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства України.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Таким чином, ані ЦК України, ані Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлено обмежень щодо можливості укладення договорів факторингу стосовно відступлення права вимоги до боржників - фізичних осіб.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом не були досліджені відсутні у справі докази повідомлення ОСОБА_4 про перехід прав за кредитним договором до нового кредитора, а тому відповідачка не повинна виконувати свого обов'язку останньому, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором, а також виписок про рух коштів на її рахунках, вбачається, що позичальником виконувалися зобов'язання за кредитним договором на користь нового кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.9-10, 55-98 т.1).

Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Доказів виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором на користь первісного кредитора, після укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 25 листопада 2011 року, ОСОБА_2 не надано, отже передбачених Законом наслідків для нового кредитора не настало.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/13618/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9992/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.