МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30.06.2016 року Справа № 370/412/16-ц
Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1, (далі - позивач) звернулась до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2, (далі - відповідач), в якому просила визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №2 по вулиці Грузецька в с. Фасова Макарівського району Київської області, який належить їй на праві власності, а також просила зобовязати Макарівський РВ ДМУ УМВС України в Київській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до Договору дарування їй належить на праві власності житловий будинок за адресою: вул. Грузецька, 2, с. Фасова Макарівського району Київської області. За вищевказаною адресою також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, але з 1996 року фактично не проживає та не виписується з будинку, що позбавляє її права на оформлення передбачених законом пільг по оплаті комунальних послуг.
В судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Належним чином повідомлений відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач (оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий курєр» №119 від 25.06.2016 року), у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно Договору дарування, посвідченого 26.11.2004 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №9402, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1, що є позивачем у справі, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Фасова Макарівського району Київської області, вулиця Грузецька, будинок №2. Відповідно до Витягу №16787242 від 27.01.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок проведена 24.01.2014 року на підставі дубліката договору дарування, серія та номер: 1097, виданий 22.05.2013 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3
За вказаною адресою по даний час зареєстрований відповідач в справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві від 09.03.2016 року.
Як вказала позивач, та про що не скористався своїм право заперечити відповідач, останній за вказаною адресою зареєстрований але не проживає з 1996 року, тобто вже більше року та добровільно не виписується з будинку, що і змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом. Наведене підтверджується ОСОБА_3 депутата Фасівської сільської ради, складеного 17.02.2016 року в присутності сусідки ОСОБА_5 та секретаря сільради ОСОБА_6, де зазначено, що ОСОБА_2 з 1996 року за адресою: с. Фасова, вул. Гузецька, 2 не проживає.
Вирішуючи між сторонами спір, суд виходить також з наступного.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права особи на житло здійснюється спеціальним законом яким є ЖК УРСР.
Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР).
Що ж до користування жили приміщенням приватного житлового фонду на підставі договору найму, це питання регулюється ст. 158 ЖК УРСР, відповідно до якої договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному будинку, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, шляхом зняття його з реєстрації є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобовязання Макарівського РВ ДМУ УМВС України в Київській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб вчинити певні дії, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даних позовних вимог, оскільки останній не є стороною у справі.
Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів у розмірі 551,20 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст.15, 383, 391 ЦК України, ст.ст.71,72, 150, 163,167 Житлового кодексу УРСР, ч.2 ст.405 ЦК України, ст. 3, 58-60, 79, 212-215, 218, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: с. Фасова Макарівського району Київської області, вул. Грузецька, 2, шляхом зняття його з реєстрації.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Головуючий М.Ю. Устимчук