У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року та касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року прокурор Дніпровського району м. Дніпродзержинська в інтересах Дніпродзержинської міської радиДніпропетровської області звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перевіркою, проведеною прокуратурою Дніпровського району м. Дніпродзержинська встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 червня 2009 року ОСОБА_6 придбав у ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» в приватну власність комплекс виробничо-побутових приміщень, що розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, 2-й Вовчанський провулок, 2 "В" на земельній ділянці загальною площею 1, 3814 га, яка знаходиться у колективній власності територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради.

Відповідно до пункту 7 рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 липня 2009 року № 727-40/V, у зв'язку з відчуженням ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» нерухомого майна, вилучено із користування останнього земельну ділянку площею 1,3814 га за адресою: 2-й Вовчанський провулок, 2 "В" у м. Дніпродзержинську та зобов'язано ОСОБА_6 оформити документи на землекористування.

10 листопада 2010 року землекористувачем ОСОБА_6 до управління земельних відносин міської ради надавалися пояснення стосовно того, що ним замовлено в землевпорядній організації розроблення технічної документації із землеустрою та заявлено клопотання встановити строк оформлення договірної документації про право користування земельною ділянкою до березня 2011 року.

Посилаючись на те, що власник спірної земельної ділянки - Дніпродзержинська міська рада, має право на здійснення щодо цієї земельної ділянки повноважень володіння, користування та розпорядження, зокрема, право передати ділянку в оренду та отримувати за її використання орендну плату, а ОСОБА_6, який використовує спірну земельну ділянку, станом на 23 серпня 2013 року, відповідне право користування цією ділянкою не оформив, що призвело до збитків органу місцевого самоврядування у вигляді неодержання плати за користування ділянкою, позивач просив стягнути з відповідача на користь Дніпродзержинської міської ради заподіяні їй збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 176 477 грн 76 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року позов прокурора Дніпровського району м. Дніпродзержинська в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_6 про відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Дніпродзержинської міської ради заподіяні збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 19 383 грн 92 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові прокурора Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 10 червня 2009 року між ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу комплексу виробничо-побутових приміщень, відповідно до умов якого останній набув у власність комплекс виробничо-побутових приміщень, загальною площею 1 517,3 кв.м по 2-му Вовчанському провулку, 2"В" у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Зазначений комплекс виробничо-побутових приміщень розташований на земельній ділянці площею 13 814,0 кв.м, яка надавалася в оренду ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» строком на 3 роки згідно з рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27 травня 2008 року за № 395-22/V.

Згідно з рішенням Дніпродзержинської міської ради № 727-40/V «Про набуття (припинення) юридичними та фізичними особами права користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення, які надаються у користування по матеріалах інвентаризації» від 30 липня 2009 року, вирішено вилучити із користування ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» земельну ділянку по 2-му провулку Вовчанському, 2"В" м. Дніпродзержинська, загальною площею 1,3814 га, у зв'язку з відчуженням нерухомого майна та зобов'язано ОСОБА_6 оформити документи на землекористування.

Установлено також, що граничної дати, до якої ОСОБА_6 зобов'язаний оформити документи на землекористування, у рішенні визначено не було.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 просив визначити йому граничні строки оформлення документації на землекористування, що підтверджується заявою від 10 листопада 2010 року, але Дніпродзержинською міською радою не було встановлено граничного терміну укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст. 638-640 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судами установлено, що станом на 23 серпня 2013 року договір оренди землі між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_6 не укладався.

Крім того, судами установлено, що згідно актів Дніпродзержинської міської ради від 06 вересня 2012 року та 17 жовтня 2013 року земельна ділянка площею 13 814,0 кв.м, по 2-му Вовчанському провулку, 2"В" у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області знаходиться у занедбаному стані та ніким не використовується.

Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області посилався на те, що ОСОБА_6 органу місцевого самоврядування заподіяно збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки відповідач не уклав договір оренди з Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області, що позбавило орган місцевого самоврядування права передати земельну ділянку іншому орендарю та отримати від нього орендну плату за користування землею. При цьому позивач посилався на положення ст. 152, 157 ЗК України та на положення ст. 22 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно могли бути отримані позивачем. Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 придбав комплекс виробничо-побутових приміщень, загальною площею 1 517,3 кв.м, який розташований на спірній земельній ділянці і відповідач фактично користується земельною ділянкою площею 1 517,3 кв.м, на якій розташовані його приміщення. Оскільки відповідач не сплачував орендної плати за використання указаної частини земельної ділянки, суд першої інстанції вважав, що на користь позивача необхідно стягнути 19 383 грн 92 коп. завданих збитків (упущеної вигоди).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не доведено, що сума коштів, які не сплачені відповідачем за фактичне користування земельною ділянкою є упущеною вигодою у розумінні ст. 22 ЦК України, а звертаючись до суду із даним позовом, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, що позбавляло суд можливості задовольнити відповідні позовні вимоги.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області посилався на те, що ОСОБА_6 органу місцевого самоврядування заподіяно збитків. При цьому, в обґрунтування своїх вимог позивач, крім положень ст. 22 ЦК України, посилався також на положення ст. 152, 157 ЗК України та на положення Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок).

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідокнеодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України).

За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Враховуючи зазначені норми закону, для правильного вирішення спору у даній справі, суду необхідно належним чином з'ясувати чи вчинено відповідачем порушення прав власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпродзержинська в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, чи заподіяно позивачу збитків внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України), та чи підлягають такі збитки відшкодуванню землекористувачем спірної ділянки і, з урахуванням установлених обставин та положень Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, вирішити справу.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Обмежуючись висновком про те, що спірна сума коштів, які не сплачені відповідачем за фактичне користування земельною ділянкою не є упущеною вигодою у розумінні ст. 22 ЦК України, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не встановив належним чином усіх зазначених обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення спору, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області та заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик