У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернуся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просив визнати недійним кредитний договір № 10-29/3080 від 6 березня 2007 року, за яким він отримав кредит в розмірі 143 500 дол. США, строком до 5 березня 2022 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,25 % річних, Додаткової угоди № 1 від 27серпня 2009 року, зобовязати банк прийняти від нього суму кредиту у сумі 656146,65 грн, що залишилася у вигляді різниці між отриманими та сплаченими коштами, оскільки вказаний договір укладений не в грошовій одиниці - гривня, а в доларах США, та його умови вважавнесправедливими.

Вказував, що відповідно до вимог ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тобто допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не здійснення нею розрахунків (платежів). Зобов'язання у договорі мають бути визначені виключно у гривні. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Оскільки ні в договорі, ні в додатковій угоді зобов'язання не визначені виключно у гривні, просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав кошти в іноземній валюті на споживчі потреби. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, в гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

Таким чином, оскільки кредитний договір укладений позивачем на підставі вільного волевиявлення та при підписанні кредитного договору та Додаткової угоди № 1 всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, суди вірно зазначали, що відсутні підстави вважити їх умови такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій, враховуючи положення статей 192, 526, 625, 1054 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна