У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неукладеною додаткову угоду від 30 квітня 2011 року, визнати подію з його автомобілем, яка мала місце 08 грудня 2011 року, страховим випадком відповідно до договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного автомобіля від 10 грудня 2010 року і згідно закону, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (далі - ПАТ «СК «Нова») на свою користь суму на придбання і заміну лобового скла автомобіля Сітроен С4 Picasso в розмірі 13 659 грн 42 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 3 тис. грн.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 10 грудня 2010 року між ним і відповідачем був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією особистого автомобіля. Об'єктом страхування виступив автомобіль позивача Сітроен С4 Picasso, державний номерний знак НОМЕР_1. За даним договором позивачем була сплачена сума 7 341 грн 36 коп. Зобов'язання із укладення договору страхування позивач мав перед ПАТ «Астра Банк», за чиї кредитні кошти купував автомобіль. У зв'язку з погашенням позивачем кредиту у нього відпало зобов'язання перед банком і він 30 квітня 2011 року подав на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання договору страхування, на підставі чого між ними була укладена додаткова угода від 30 квітня 2011 року, в якій сторони дійшли згоди щодо суми повернення коштів у розмірі 4 119 грн 21 коп. Позивачем вказана угода була підписана, а відповідач угоду не підписав. 16 травня 2011 року відповідач надіслав факсом позивачу лист розрахунку, в якому в односторонньому порядку переглянув умови додаткової угоди від 30 квітня 2011 року з 4 119 грн 21 коп. на 2 954 грн 65 коп. Через півроку, за місяць до закінчення договору страхування - 04 листопада 2011 року, відповідач перерахував суму 2 954 грн 65 коп. на рахунок позивача. Позивач з таким зменшенням суми не погодився і зазначену оплату повернув відповідачу, як помилково перераховані кошти. Позивач заявив, що вважає додаткову угоду не укладеною, оскільки вона не підписана відповідачем та в ній змінена істотна умова (сума повернення), а тому він вважав для себе зручним практично не розривати договір страхування, тому ним була повернута відповідачу його оплата. ПАТ «СК «Нова» із зазначеним рішенням позивача про не розірвання договору погодився, залишивши всю суму страхового платежу у себе. За інформацією позивача, відповідач відніс суму платежу собі в дохід, а не депонував зазначену суму, як він повинен був діяти у разі розірвання договору. 08 грудня 2011 року на автодорозі Кривий Ріг-Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля Сітроен С4 Picasso, державний номерний знак НОМЕР_1, а саме: з під коліс автомобіля попереду вилетів камінчик і потрапив в лобове скло автомобіля позивача, в результаті чого, по лобовому склу автомобіля пішла тріщина. 09 грудня 2011 року позивачем було особисто подано в офіс відповідача повідомлення про подію з транспортним засобом. При цьому, співробітники офісу відповідача здійснили огляд автомобіля і впевнилися в тому, що лобове скло було дійсно розбите і зробили фотознімки. Проте, замість оплати по страховому випадку 17 січня 2012 року відповідач направив позивачу лист, в якому відмовився від виконання договору страхування в частині оплати покупки лобового скла і його заміну, що він зобов'язаний був зробити за договором страхування. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують чинне законодавство і його права, як потерпілого внаслідок невиконання обов'язку страхувальником. Позивач отримав від автосалону АІС рахунок від 08 грудня 2014 року на покупку і встановлення нового лобового скла на суму 13 659 грн 42 коп. У зв'язку з відсутністю у позивача грошових коштів на заміну лобового скла і відмовою відповідача від виконання зобов'язань за страховим договором позивач був змушений їздити з розбитим лобовим склом практично протягом 3-х років, відчуваючи, при цьому, незручності і почуття сорому перед друзями і членами сім'ї. Позивач вважає, що факт обману його страховою компанією і моральні муки заслуговують компенсації в розмірі 3 тис. грн.

Пізніше ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «СК «Нова» на його користь суми на покупку і заміну лобового скла автомобіля Сітроен С4 Picasso та просив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 23 959 грн 74 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 30 березня 2011 року на підставі заяви позивача між ним та відповідачем була укладена додаткова угода до договору страхування від 10 жовтня 2010 року № 5132 про припинення його дії (повернення частини страхового платежу), яким з 30 березня 2011 року припинена дія вищевказаного договору та погоджено суму страхового платежу, яка підлягає поверненню позивачу.

Також суд правильно виходив із того, що на підтвердження укладання вищевказаної угоди відповідач 04 листопада 2011 року перерахував позивачу суму коштів в розмірі 2 954 грн 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 04 листопада 2011 року № 0009807.

Водночас суд правильно встановив, що відповідачем вищевказана додаткова угода до договору від 10 жовтня 2010 року № 5132 про припинення його дії (повернення частини страхового платежу) від 30 березня 2011 року не оспорювалася. З повідомленням про те, що він не згоден з сумою страхового платежу, яка підлягає поверненню йому, він не звертався.

Також суд правильно врахував, що вказані кошти були перераховані відповідачем на рахунок позивача ще 04 листопада 2011 року, але позивач повернув їх лише 06 грудня 2011 року, тобто більше ніж через місяць.

Крім того суд правильно виходив із того, що позивачем не надано належних доказів того, що скло на його автомобілі дійсно пошкоджене та, що йому спричинено моральну шкоду відповідачем.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

І.К. Парінова