Категорія 25Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Голоти Л.О.,

суддів: Вавшка В.С., Кучевського П.В.,

при секретарі Топольська В.О.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення страхової виплати,

встановила:

28.10.2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення страхової виплати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ПАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення страхової виплати відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, яку мотивувала тим, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2013р. між сторонами спору було укладено договір добровільного страхування транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №510573753.13 на строк з 00:00 год. 31.12.2013р. до 24:00 год. 30.12.2014р., за яким страхувальник зобовязався своєчасно сплатити страховий платіж та виконувати інші обовязки за договором, а страховик прийняв зобовязання при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток в межах страхової суми, в порядку та на умовах передбачених законом.

Згідно розділу 2 Договору страхування легковий автомобіль марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК, також був обєктом страхування ( (АВТОКАСКО) на випадки пошкодження, знищення або втрати тих його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньотранспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угону. Страхова сума - 550 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн. На виконання договору позивачем сплачено страховий платіж в розмірі 22000, 00 грн. ( а. с. 10-14, )

Право позивача на автомобіль марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.( а. с. 9)

Згідно повідомлення про автоаварію від 23.12.2016р. позивач повідомила відповідача про автоаварію автомобіля марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК, а саме: перед заїздом у гараж (місце зберігання ТЗ) ( уповноваженою позивачем особою на керування транспортним засобом ) було виявлено пошкодження бампера з лівої сторони та лівої протитуманної фари. ( а. с. 15)

Відповідно акту № ОУ-000052 від 29 грудня 2014 року здачі прийняття робіт (надання послуг) загальна вартість ремонту(робіт, послуг) згідно калькуляції № 00177 від 29.12.2014 року автомобіля марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК склала 23439,81 грн. ( а.с. 25)

23.12.2014р. представниками сторін складено акт огляду транспортного засобу - автомобіля марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК та зафіксовано його пошкодження. ( а. с. 17)

Згідно заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 звернулася з приводу страховому випадку, що стався 21.12.2014р. з її автомобілем марки ТOYOТА LАND CRUISER, д.р.н,- АВ 3999 ВК та просила сплатити страхове відшкодування по полісу 510573753.13. ( а. с. 19)

Листом від 06.02.2014р. вих. №552 ОСОБА_4 відмовили у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. ( а. с. 27)

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за скаргою ОСОБА_4 надала їй відповідь, у якій розяснено про право на захист своїх прав в судовому порядку. ( а. с. 28)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних доказів, які передбачені розділом 11 договору страхування укладеного між сторонами спору та перелік яких необхідний для виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє заперечення апелянта з наступних підстав.

Так, пунктом 11.4 договору добровільного страхування транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №510573753.13 від 31.12.2013 року передбачено перелік документів для виплати відшкодування. Документом встановленої форми є (довідка, постанова тощо) органів внутрішніх справ, Державтоінспекції, метеорологічної служби слідчих або інших компетентних органів про обставини страхового випадку.

З позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що аварійного комісара та працівників ДАІ вона не викликала, оскільки вказівок з цього приводу з Контакт-Центру страховика їй не надходило, разом з тим пунктом договору 9.1.6 при настанні страхового випадку Страхувальник повинен зберігати транспортний засіб, пошкоджене майно та розташування учасників ДТП в такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до приїзду працівників ДАІ/аварійного комісара.

Обовязок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обовязок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.( правова позиція ВСУ висловлена в постанові від 23 квітня 2012 року у цивільній справі № 6-101цс11)

Отже, апелянт не довів у передбачений договором та Законом спосіб настання страхового випадку, тому відповідно і обовязок страховика відшкодувати страхове відшкодування.

Така позиція колегії суддів узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 30 8, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення страхової виплати залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Вавшко В.С.

ОСОБА_5

/підписи/

Згідно з оригіналом: