Справа № 317/1577/16-ц
№/п 2/317/670/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Гончаренко П.П.,
при секретарі - Ігнатченко Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька районна державна адміністрація - як орган опіки та піклування, опікун ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, суд -
В березі 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька районна державна адміністрація - як орган опіки та піклування, опікун ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в Російській Федерації
Відповідачка ОСОБА_3, яка є матір'ю дитини ОСОБА_2, неодноразово судима, останній раз - вироком Істрінського міського суду Московської області РФ від 05.06.2008 року за ст. 105 ч. 1 КК РФ а їй призначене покарання у вигляді 8 років 1 місяць позбавлення волі з відбуванням покарання у ВК загального режиму. На теперішній час місце перебування відповідачки невідоме
Батько дитини, ОСОБА_6, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 2-682/2010 від 30.04.2010 року позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_2
ОСОБА_4 вищевказаним рішенням суду була призначена опікуном онуки ОСОБА_2 На даний час позивачка та її опікун проживають в АДРЕСА_1.
Відповідач поживає окремо від дитини, місце її перебування на даний час невідоме, участі у вихованні дитини ніколи не приймала, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; не цікавиться її станом здоров'я та навчання, матеріально не підтримує. Останній раз аліменти сплачувались в червні 2015 року.
Відповідачу ніколи не чинили перешкоди у виконанні належним чином свої батьківські обов'язки, вона нехтувала своїми обов'язками свідомо.
Своєю сім'єю позивач вважає свою бабусю ОСОБА_4, з якою вона проживає і яка є її опікуном та яка піклується про неї і створила всі належні умови для належного гармонійного розвитку.
Позивачка ніколи не жила зі своєю біологічною матір'ю та не бажає з нею проживати та мати будь-який родинний зв'язок.
З урахуванням вищевикладеного позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги та позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
В судове засідання позивачка її представник, а також опікун з'явились, підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду спав повідомлена належним чином.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та надала до суду висновок про розв'язання спору.
Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в Російській Федерації, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, в графі батько вказано - ОСОБА_6, громадянин України, росіянин, в графі мати вказано - ОСОБА_3, громадянка Російської Федерації, росіянка.
Відповідачка ОСОБА_3 неодноразово судима, останній раз - вироком Істрінського міського суду Московської області РФ від 05.06.2008 року за ст. 105 ч. 1 КК РФ а їй призначене покарання у вигляді 8 років 1 місяць позбавлення волі з відбуванням покарання у ВК загального режиму.
Батько дитини, ОСОБА_6, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 2-682/2010 від 30.04.2010 року позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_2
ОСОБА_4 вищевказаним рішенням суду була призначена опікуном онуки ОСОБА_2
На даний час позивачка та її опікун проживають в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з місця проживання № 770 від 11.03.2016 року.
Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 2-682/2010 від 30.04.2010 року встановлено, що ОСОБА_4 створила всі належні умови для розвитку, проживання та виховання дитини ОСОБА_2
Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У відповідності до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав тільки з передбачених цією статтею підстав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідач поживає окремо від дитини, місце її перебування на даний час невідоме, участі у вихованні дитини ніколи не приймала, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; не цікавиться її станом здоров'я та навчання, матеріально не підтримує. Останній раз аліменти сплачувались в червні 2015 року.
Відповідачу ніколи не чинили перешкоди у виконанні належним чином свої батьківські обов'язки, вона нехтувала своїми обов'язками свідомо.
Своєю сім'єю позивач вважає свою бабусю ОСОБА_4, з якою вона проживає і яка є її опікуном та яка піклується про неї і створила всі належні умови для належного гармонійного розвитку.
Позивачка ніколи не жила зі своєю біологічною матір'ю та не бажає з нею проживати та мати будь-який родинний зв'язок.
У відповідності до Висновку щодо розв'язання спору № 01-22/2094 від 26.07.2016 року встановлено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 89 від 30.06.2016 року Запорізька райдержадміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, зробила висновок про факту ухиляння гр. ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 11-12 цього ж Закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно положень ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до положень принципу № 7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Враховуючи вище викладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків ОСОБА_3 що підтверджується зібраними матеріалами справи. Також судом враховано думку Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації, яка надала свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3
Суд вважає за можливе та необхідне винести заочне рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 107, 109, 118, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 151, 153, 157, 164, 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька районна державна адміністрація - як орган опіки та піклування, опікун ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити громадянку Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м. Москва РФ батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: П.П. Гончаренко