Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/8122/13 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
№ провадження 22-ц/778/3062/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30" червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: МКП „Основаніє", Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: МКП „Основаніє", Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру.

У позові зазначав, що 06 квітня 1994 року він уклав договір № 555 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний договір був оформлений та зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця», право власності на квартиру було зареєстровано 07 червня 1994 року в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

06.07.2013 року він звернувся до МКП «Основаніє» з заявою про укладення договору надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у вищезазначеному будинку.

06.07.2013 року між сторонами укладено відповідний договір.

Договір купівлі-продажу квартири від 06 квітня 1994 року відповідач ОСОБА_2, яка є дочкою померлого ОСОБА_6 та онукою померлої ОСОБА_5, у травні 2014 року оспорювала у судовому порядку, однак рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року у задоволенні її позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, хоча він є власником квартири АДРЕСА_1, можливості користуватися та розпоряджатися нею він не має, оскільки відповідач самоправно зайняла та мешкає в цій квартирі без реєстрації, без його відома здає її в оренду стороннім особам.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку звільнити квартиру відповідач не бажає, просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1; виселити її із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення, вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 114 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, фактично просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень ч.2 ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року „Про власність", громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом.

Судом встановлено, 06 квітня 1994 року ОСОБА_4 уклав договір № 555 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний договір був оформлений та зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця», право власності на квартиру було зареєстровано 07 червня 1994 року в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»(а.с.238).

Правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі вказаної угоди оспорювалась ОСОБА_2, яка являється дочкою померлого ОСОБА_6 та онукою померлої ОСОБА_5, шляхом пред"явлення нею у травні 2014 року позову до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 06.04.1994 року недійсним та скасування його реєстрації.

Підставами позову вказувала, що після смерті батька ОСОБА_6 дізналася, що він під впливом погроз його родичам та насилля над ним, під примусом його та введення в оману його матері ОСОБА_5 на біржі „Хортиця" підписали договір доручення № 646 і довіреність на брокера ОСОБА_7, яка в подальшому від їх імені оформила з брокером ОСОБА_8, яка діяла за договором доручення № 647 від ОСОБА_4, договір від 06 квітня 1994 року № 555 купівлі-продажу квартири за 20 000 000крб., не отримавши при цьому грошових коштів за її продаж. Згідно вказаного договору купівлі-продажу її батько та бабуся мали право проживати у квартирі тільки до 06 жовтня 1994 року, після чого повинні були її звільнити для ОСОБА_4 Зазначені довіреності не були посвідчені у встановленому законом порядку.

З цих підстав вважала, що договір купівлі-продажу квартири був вчинений під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також такий, що був укладений на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року у задоволенні зазначеного позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін(а.с.245-250).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року зазначені судові рішення залишені без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши зазначені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4, як власника квартири, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення його в квартиру, правомірно виходячи з того, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, висновок суду, зокрема, щодо правомірності вимог вселення ОСОБА_4 у квартиру, власником якої він являється, погоджуються з фактичними обставинами справи та вимогами норм матеріального права.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_4 щодо його вселення у квартиру, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 фактично посилалася лише на те, що позивача власником квартири не вважає.

Вказані доводи суд правомірно визнав безпідставними, враховуючи, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Між тим, укладена ще у 06 квітня 1994 року угода купівлі-продажу квартири, не зважаючи на неодноразові судові спори між сторонами, в судовому порядку недійсною не визнана.

Ті докази та обставини, що наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною у рішенні оцінкою обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року по даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: