Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 за життя належало 22/100 частини (квартира № 1) житлового будинку АДРЕСА_1 і батьки позивачки: ОСОБА_6 та ОСОБА_4, проживали з ним однією сім'єю і вели з ним спільне господарство. 25 червня 1995 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 довіреність на розпорядження його майном для того, щоб вона переоформила це майно на ОСОБА_6, проте вона не встигла цього зробити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті ОСОБА_6 як спадкоємець четвертої черги за законом вступив у володіння спадковою квартирою, здійснював її ремонт та сплачував комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, позивачка, та його дружина − ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 за життя не оформив своє право на зазначене вище спадкове майно, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після його смерті на квартиру № 1 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 22/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання Одеської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду та відмовлено у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

У касаційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Одеська міська рада звернулася із апеляційною скаргою через 1 рік після оголошення рішення судом першої інстанції, хоча відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України цей строк для органу місцевого самоврядування є припинальним.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 13 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно зі ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Відмовляючи у поновленні Одеській міській раді строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що вона участі у справі не приймала, хоча має вимоги на спірне майно та подаючи апеляційну скаргу, діяла не як орган місцевого самоврядування, а як особа, яка вважає себе власником спірного майна, чиї права порушені та яка не була залучена до участі у справі.

Так, у серпні 2014 року Одеська міська рада звернулася до суду із позовом про визнання спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5, відумерлою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_5, яка складається з 22/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, визнано відумерлою.

Апеляційний суд не перевірив посилань Одеської міської ради про те, що про існування оскарженого рішення суду першої інстанції у даній справі рада дізналася лише під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відтак, суд апеляційної інстанції передчасно відмовив у відкритті апеляційного провадження через пропуск Одеською міською радою річного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції через неправильне тлумачення та застосування положень абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

За таких обставин, у силу п. 2 ст. 342 ЦПК України судове рішення апеляційного суду не може вважатися законними та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуального питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська