АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5226/16 Справа № 208/7130/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбане нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м. та житловою площею 30,7 кв.м. у тому числі, укладений 14.08.2013 року між ним та відповідачем - дійсним та визнати за ним право власності на придбане нерухоме майно з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що договір купівлі-продажу був укладений сторонами у простій письмовій формі, але нотаріально посвідчений не був, тому що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору. Укладеним договором були передбачені істотні умови, а саме: предмет договору 1/3 частини квартири № 19, розташований в будинку № 24 по вулиці Москворецькій в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області; зобов'язання сторін обов'язок відповідача передати позивачу частину квартири у встановлений термін; умови розрахунків встановлена сума договору та умови і порядок розрахунків. Відповідач отримав від нього гроші за частину квартири у сумі 35517 (тридцять пять тисяч пятсот сімнадцять) гривень, про що свідчить його розписка, також відповідач передав йому наявні в нього документи та ключі від квартири. Він прийняв майно у власність, став володіти та користуватися нерухомим майном.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав, а ОСОБА_2 продав нерухоме майно, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м. та житловою площею 30,7 кв.м. у тому числі, укладений 14 серпня 2013 року між сторонами - дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 (ІПН 9), право власності на нерухоме майно, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м. та житловою площею 30,7 кв.м. у тому числі, з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, відповідач просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Вислухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сторони у належній формі досягли згоди по всім істотним умовам договору, спірне нерухоме майно, яке було обєктом договору, було передане позивачу у власність, а тому договір купівлі-продажу в порядку ч.2 ст.640 ЦК України, був укладений з моменту передачі відповідного майна.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтву про право власності на житло, виданому Дніпродзержинським КХЗ 09 вересня 1993 року (а.с. 25), квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить відповідачу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

31 січня 2013 року ОСОБА_5 помер (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2013 року сторони у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до копії розписки (а.с.43), 14.08.2013р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 за 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в сумі 35517 грн. Проте, оригінал розписки позивачем не наданий.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Виходячи зі змісту ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, однією з необхідних умов для визнання дійсним укладеного між особами правочину на підставі вказаної норми в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Проте, судом першої інстанції наведені вище норми закону не були враховані, обставин, які б свідчили про повне або часткове виконання договору чи ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного між ним та позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна не встановлено.

Таким чином, рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2судовий збір у розмірі 390 грн. 69 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2013 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбане нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір у розмірі 390 грн. 69 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_7