пр. № 4-с/759/89/16
ун. № 759/5295/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву (скаргу) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

12.04.2016 року до суду надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.04.2016 року №50669091, відкрити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 3 747 3555,41 грн., але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. В обґрунтування вимог посилається на те, що 08.04.2016 року стало відомо, що державний виконавець виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №50669091 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 3 747 355,41 грн. Підставою для відмови є невідповідність виконавчих документів вимогам, встановлених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - відсутність ідентифікаційного коду боржника. Рішення суду не виконано, боргу не сплачено. Справу передано судді 14.04.2016 року.

Представники банку і ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилися.

Встановлено, що 01.04.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним А.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50669091 (а. с. 3) з примусового виконання листа - дубліката №2608/431/11, виданого 19.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитними договорами від 22.02.2007 та 27.07.2007 року у розмірі 3 745 535,41 грн. та 1 820 грн. судових витрат, а всього 3 747 535,41 грн. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого листа вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - відсутність ідентифікаційного номеру боржника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець посилається на відсутність у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон )). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Верховним Судом України в постанові від 25.06.2014 року по справі N6-62цс14 висловлена правові позиція, відповідно до якої, частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи наведені положення, судом встановлено, що у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець самостійно звертається до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) стягувача.

Враховуючи наведене, на підставі ч. 2 ст. 387 ЦПК України, заява (скарга) ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, серії ВП №50669091 від 01.04.2016 року - скасуванню. Також суд зобов'язує вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа - дубліката №2608/431/11, виданого 19.02.2016 року.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного Артема Володимировича про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50669091 від 01.04.2016 року.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження (прийняття до виконання) за виконавчим листом - дублікатом №2608/431/11, виданого 19.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитними договорами від 22.02.2007 та 27.07.2007 року у розмірі 3 745 535,41 грн. та 1 820 грн. судових витрат, а всього 3 747 535,41 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ