АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8976/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Холява О.І.
Провадження № 22-ц/789/827/16 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря:ОСОБА_1

та апелянта ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 4 червня 2014 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

в червні 2014 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вказаного подання зазначив, що на виконанні у відділі ДВС ТРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №24598751 від 24.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь юридичних та фізичних осіб борг в сумі 1730030,05 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 4 червня 2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань згідно виконавчого провадження № 24598751 від 24.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь юридичних та фізичних осіб борг у сумі 1730030,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала його неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу ДВС ТРУЮ, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконано зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, а тому заборона виїзду його за кордон буде правомірною юридичною санкцією.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки даний висновок не відповідає дійсним обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України Про виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу ДВС ТРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №24598751 від 24.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь юридичних та фізичних осіб борг в сумі 1730030,05 грн.

Відповідно до журналу карток, виданого УДАІ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_2 є власником транспортних засобів марки «ЗИЛ 131В», номерний знак НОМЕР_1, на підставі свідоцтва ВОС054576 від 18.11.2008 року та марки «ЗАЗ 110557», номерний знак НОМЕР_2, на підставі свідоцтва ДАП355186 від 19.06.2010 року. (а.с.10)

Крім цього, ОСОБА_2 власник житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по вул. Крушельницькій, 21 с. Гаї Гречинські, Тернопільського району Тернопільської області, згідно свідоцтва на право власності.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №6799994 земельна ділянка площею 0,10 га належить ОСОБА_2.

2 вересня 2011 року головним державним виконавцем описано й арештовано все належне ОСОБА_2 рухоме майно, яке складається з 54 позицій (а.с.15-18).

18 вересня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС ТРУЮ проведено оцінку описаного та арештованого майна (а.с.19-21).

Крім цього, 7 травня 2014 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно та все нерухоме, що належить ОСОБА_2 (а.с.14).

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_2, що він частково виконує свої зобов'язання шляхом оплати боргу, сприяє державній виконавчій службі у реалізації арештованого майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення державним виконавцем не наведено і в судовому засіданні не було здобуто.

Таким чином, при постановлені ухвали, судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, а саме не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та, чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню і постановленню нової - про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 4 червня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4