Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Карпенко С.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ВАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 242 076,80 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком до 13 квітня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, за ним утворилася заборгованість перед банком.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити з указаних квартир відповідача та інших осіб, які там проживають.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року в розмірі 163 112,91 доларів США, що станом на 11 червня 2013 року еквівалентно 1 303 272,15 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 129 053,24 доларів США, заборгованості зі сплати процентів - 20 903,61 доларів США, комісії - 5 200 доларів США, пені - 7 956,06 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, - квартиру АДРЕСА_2, що складається із чотирьох житлових кімнат, загальною площею 83,4 кв. м, підсобних приміщень - 131,5 кв. м та належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2004 року шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за процедурою, передбаченою ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки, та надання права на проведення дій щодо оформлення з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки заборгованість за кредитним договором складає 163 112,91 доларів США, а вартість предметів іпотеки за договором іпотеки становить 263 460 доларів США, то необхідно звернути стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості лише на квартиру АДРЕСА_2.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що неможливо визначити початкову ціну для реалізації іпотечного майна.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що 13 квітня 2007 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 242 076,80 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком до 13 квітня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Станом на 11 квітня 2013 року за кредитним договором від 13 квітня 2007 року утворилася заборгованість в розмірі 163 112,91 доларів США, що еквівалентно 1 303 272,15 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 129 053,24 доларів США, заборгованості зі сплати процентів - 20 903,61 доларів США, комісії - 5 200 доларів США, пені - 7 956,06доларів США.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» слід дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року № 6-1239цс16, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що в зв'язку з повторною неявкою в судове засідання представника банку, який таким чином розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд, неможливо виконати вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо роз'яснення позивачу правових наслідків заявлення або незаявлення клопотання про витребування доказів (звіту про оцінку) або про призначення відповідної судової експертизи з визначення вартості предметів іпотеки на час вирішення спору, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач повинен довести заявлені вимоги.

Разом з тим, відповідач теж повинен довести ті обставини, на які він посилається в своїх запереченнях на позов.

Отже, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд роз'яснює права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій не тільки позивача, а й відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, оскільки всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив сторонам наслідки невчинення процесуальних дій.

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього. У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

Передбачене статтями 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Отже, у разі відсутності клопотання сторін про призначення експертизи, за умови належного сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами своїх прав та обов'язків, апеляційний суд не був позбавлений права визначити ціну предмета іпотеки для її подальшої реалізації, виходячи з п. 22 договору іпотеки від 13 квітня 2007 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справ не встановив обставини справи; не встановив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, в порушення норм ч. 4 ст. 338 ЦПК України не врахував при новому розгляді справи висновків і мотивів суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 21 жовтня 2015 року, з яких скасована ухвала апеляційного суду, та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

С.О.Карпенко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська