У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за період навчання за касаційною скаргою Одеського державного університету внутрішніх справ на рішення апеляційного суду Одеської області від 3 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - ОДУВС) звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 16 серпня 2006 року ОСОБА_3 зараховано курсантом першого курсу до Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - Одеський юридичний інститут ХНУВС) та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, присвоєно звання рядового міліції. 28 лютого 2007 року між Одеським юридичним інститутом ХНУВС та відповідачем укладено угоду про підготовку фахівця за державним замовленням з числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. 5 жовтня 2007 року між Одеським юридичним інститутом ХНУВС, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та відповідачем, укладено договір про підготовку фахівця у Одеському юридичному інституті ХНУВС. У березні 2008 року Одеський юридичний інститут ХНУВС реорганізовано в ОДУВС.

28 червня 2010 року наказом ОДУВС відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби в управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області.

Позивач указував про те, що 29 грудня 2012 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Помічна управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, за власним бажанням.

Зазначав про те, що 17 липня 2015 року листом департаменту режимно-секретного та документального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2015 року повідомлено університет про звільнення відповідача з органів внутрішніх справ України. Згідно з довідкою про суми коштів, які Міністерство внутрішніх справ України затратило на навчання в університеті відповідача за період з 16 серпня 2006 року по 26 червня 2010 року, загальна сума витрат склала 38 416 грн 15 коп.

Позивач вважав, що відповідачем порушено умови укладених між сторонами угоди та договору, оскільки він звільнився з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трьох річного терміну, унаслідок чого наявні підстави для відшкодування університету витрат за період навчання відповідача.

З урахуванням наведеного ОДУВС просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь фактичні витрати, пов'язані з навчанням відповідача, у розмірі 38 416 грн 15 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2016 року позов ОДУВС задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОДУВС відшкодування витрат за період навчання у розмірі 38 416 грн 15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОДУВС відмовлено.

У касаційній скарзі ОДУВС, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОДУВС, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а, отже, він повинен відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОДУВС, виходив із того, що відповідач дійсно був звільнений з органів внутрішніх справ України після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, проте він продовжує службу у державних воєнізованих органах, а саме - органах державної пенітенціарної служби України в Одеській області, унаслідок чого відсутні підстави для стягнення з відповідача фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 16 серпня 2006 року наказом Одеського юридичного інституту ХНУВС № 101 о/с ОСОБА_3 зараховано курсантом факультету підготовки фахівців транспортної міліції Одеського юридичного інституту ХНУВС.

28 лютого 2007 року між Одеським юридичним інститутом ХНУВС та ОСОБА_3 укладено угоду про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті ХНУВС за державним замовленням з числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування.

5 жовтня 2007 року між Одеським юридичним інститутом ХНУВС, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та ОСОБА_3, укладено договір про підготовку фахівця у Одеському юридичному інституті ХНУВС.

17 березня 2008 року Одеський юридичний інститут ХНУВС реорганізовано в Одеський державнийуніверситет внутрішніх справ.

28 червня 2010 року наказом ОДУВС № 97 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_3 відраховано зі складу курсантів ОДУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби в управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області.

29 грудня 2012 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці № 131 о/с оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Помічна управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, за власним бажанням.

Відповідно до довідки про суми коштів, які Міністерство внутрішніх справ України затратило на навчання в ОДУВС курсанта ОСОБА_3, такі затрати за період з 16 серпня 2006 року по 26 червня 2010 року склали 38 416 грн 15 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

У п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313, передбачено, що відшкодування здійснюєтьсяв розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчимі речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу;оплатою комунальних послугі вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно з Типовим договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150, між позивачем, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.3.6. укладеного між сторонами договору та п. 2.5. укладеної між сторонами угоди відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу, чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим рахунком.

Таким чином, відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а, отже, апеляційний суд не дав оцінки тому, чи не повинен він відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі з моменту зарахування його до числа курсантів ОДУВС.

Крім того, судом установлено, що у період з 31 грудня 2012 року по 31 січня 2013 року відповідач не працював, а відповідно до довідки управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 17 листопада 2015 року відповідач з 31 січня 2013 року проходить службу в органах управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області.

Апеляційний суд, вказуючи про те, що ОСОБА_3 продовжує службу в органах державної пенітенціарної служби України в Одеській області, унаслідок чого відсутні підстави для стягнення з нього фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, не звернув увагу на таке.

У п. 1 Указу Президента України від 22 квітня 1998 року № 344/98 «Про утворення Державного департаменту України з питань виконання покарань» постановлено утворити на базі Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніхсправ України, що ліквідується, Державний департамент України з питань виконання покарань як центральний орган виконавчої влади.

Згідно з п. 1 Указу Президента України від 12 березня 1999 року № 248/99 «Про виведення Державного департаменту України з питань виконання покарань з підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України» постановлено вивести Державний департамент України з питань виконання покарань з тимчасового підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» постановлено утворити Державну пенітенціарну службу України, реорганізувавши Державнийдепартамент України з питань виконання покарань.

Судом установлено, що ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, Статут університету затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України. 5 жовтня 2007 року між університетом та ОСОБА_3 укладено договір про підготовку фахівця для підрозділів міліції громадської безпеки, на що позивачем, як розпорядником бюджетних коштів, витрачались бюджетні кошти на утримання відповідача.

Отже, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не звернув увагу на те, що 12 березня 1999 року Державний департамент України з питань виконання покарань, який реорганізовано в Державну пенітенціарну службу України, виведено з тимчасового підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України.

Таким чином, апеляційний суд не дав оцінки тому, чи має відношення робота відповідача в органах Державної пенітенціарної служби України до порушення взятих на себе зобов'язань ОСОБА_3 за договором укладеним з ОДУВС, який є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України.

Прохання касаційної скарги про залишення без змін рішення районного суду передчасне, так як апеляційний суд скасував рішення суду з інших підстав, які є неправильними, проте розрахунок заборгованості, наведений позивачем, та висновок районного суду в цій частині по суті не перевірив.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не дослідив та не оцінив доводи та надані ОДУВС докази про те, що відповідач звільнившись з органів внутрішніх справ до встановленого вказаним договором трирічного терміну, взяті на себе зобов'язання не виконав.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Одеського державного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 3 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта