У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Парінової І.К.,
Кадєтової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у 2010 році її чоловік ОСОБА_11 був засуджений і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місцях позбавлення волі.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_11 залишилося спадкове майно - квартира АДРЕСА_1. У лютому 2012 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у відкритті спадкової справи у зв'язку з неоплатою за формування витягу зі спадкового реєстру.

У лютому 2014 року їй стало відомо, що вказана квартира на підставі рішення суду була зареєстрована за ОСОБА_7 та у подальшому відчужена ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Враховуючи, що після смерті чоловіка відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги, та беручи до уваги відсутність інших спадкоємців, просила суд поновити строк для звернення до суду, визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_9 на зазначену квартиру та зобов'язати ОСОБА_9 повернути позивачу квартиру.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану П'ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 8).

Згідно з відповіддю Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року № 1652/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_11 не заводилася (а. с. 74).

Листом від 21 березня 2012 року ОСОБА_6 повідомлено, що для прийняття її заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, їй необхідно здійснити оплату за формування витягу спадкового реєстру (а. с. 13).

У матеріалах справи міститься фотокопія рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року, яким визнано дійсним укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на Українській товарній біржі «Центральна» у м. Дніпропетровську 01 квітня 2005 року за № 798. Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 9).

На підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на спірну квартиру (а. с. 60).

На підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2014 року ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_8 (а. с. 11).

Надалі ОСОБА_8, в інтересах якого діяв ОСОБА_14, на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2014 року продав зазначену квартиру ОСОБА_9 (а. с. 11). Право власності ОСОБА_9 на спірну квартиру зареєстровано 04 липня 2014 року (а. с. 44, зворот).

Відповідно до ст. ст. 1216−1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у позові, суди керувалися тим, що матеріали справи не містять доказів, з яких можливо встановити, що на час смерті ОСОБА_11 йому на праві власності належала спірна квартира, і позивачка є спадкоємицею ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відмова нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину також відсутня. Відмову у витребуванні квартири з чужого незаконного володіння суди обґрунтували тим, що позивачка не довела у встановленому законом порядку, що вона є власником спірного майна.

Разом з тим суди не врахували, що у позовній заяві ОСОБА_6 посилалася на те, що рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на спірну квартиру, є підробленим, оскільки згідно з відповіддю Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року у період з січня 2011 року по грудень 2012 року справа за участю ОСОБА_11 судом не розглядалася.

Суди належної оцінки зазначеній обставині не надали, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не витребували доказів, необхідних для належного розгляду справи та не роз'яснили позивачці вимоги про належність та допустимість доказів, не з'ясували наявність чи відсутність рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року.

Суди не встановили власників спірної квартири АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_11, оскільки доводами позовної заяви було і те, що ОСОБА_11 належала 1/3 частини спірної квартири, інші 2/3 частини належали його брату ОСОБА_15 та його матері ОСОБА_12, які померли, і для прийняття спадщини після смерті яких ОСОБА_11 направляв заяви про прийняття спадщини.

Оскільки суди не надали оцінки всім доказам щодо прийняття спадщини позивачкою з урахуванням відповіді нотаріуса про можливість прийняття заяви про прийняття спадщини лише після оплати певних послуг, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, висновки судів ґрунтуються на припущеннях, судами не встановлено фактичних обставин, не досліджено та не надано правової оцінки доказам, а на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, тому рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
О.В. Кадєтова
І.К. Парінова
О.М. Ситнік