АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3858/16 Справа № 2-56/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання договору про надання споживчого кредиту удаваним правочином та визнання договору про надання споживчого кредиту таким, що укладений у національній валюті України,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року публічне акціонерне товариство «УкрСибБанк» (далі ПАТ «УкрСибБанк») звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 06 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав останньому, на умовах визначених в договорі, кредит в розмірі 30.000 доларів США зі строком повернення не пізніше 05 серпня 2037 року, того ж дня з відповідачем було укладено додаткову угоду №1.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 06 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/2.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСибБанк» передав /відступав/ ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами. ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСибБанк», як кредитора, у зазначених зобов'язаннях і до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У звязку з чим ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 18 січня 2012 року було замінено позивача ПАТ «УкрСибБанк» на позивача ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання споживчого кредиту, договору поруки, відповідачі у повному обсязі не виконують свої зобовязання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобовязання, передбачені умовами кредитного договору та договором поруки, внаслідок чого станом на 07 квітня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 542.934 грн.94 коп., яка складається з наступного: 329.663 грн.18 коп. заборгованість по тілу кредиту; 213.271 грн.76 коп. заборгованість по відсоткам, яку просили стягнути з відповідачів.

У листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту удаваним правочином та визнання договору про надання споживчого кредиту таким, що укладений у національній валюті України, мотивуючи тим, що ним був отриманий кредит у сумі 30.000 доларів США, що на той час відповідало 151.500 гривням України.

Вказував, що укласти договір у доларах США йому було запропоновано банком тому, що на той час ставка по кредиту у доларах США була нижчою, ніж у гривні.

Зазначав, що він в той час вважав, що це на його користь і закон у цій частині не порушується, та повністю довіряв банку, втім укладений кредитний договір є удаваним правочином тому, що був укладений з метою приховання іншого правочину, який сторонами був вчинений.

Посилаючись на те що, банк не мав індивідуальної ліцензії на проведення розрахунків у доларах США, а тому оплата за квартиру була проведена у гривнях, що підтверджує факт укладання спірного кредитного договору саме у гривні, але оформлений договір був у доларах США, що суперечить чинному законодавству тому просив суд ухвалити рішення яким визнати договір про надання споживчого кредиту удаваним правочином та визнати його таким, що укладений у національній валюті України.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав останньому, на умовах, визначених в договорі, кредит в розмірі 30.000 доларів США зі строком повернення не пізніше 05 серпня 2037 року (а.с.6-12).

До статуту АКІБ «УкрСибБанк» були внесені зміни, відповідно до яких з 01 грудня 2009 року нове повне найменування банку стало ПАТ «УкрСибБанк».

Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в розмірі 30.000 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі, відповідно до п.1.2.2., не пізніше, ніж до 05 серпня 2037 року та сплачувати протягом кожних 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 12.5% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Зокрема, пунктом 4.1. договору про надання споживчого кредиту визначено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/ або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума еквіваленту розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Того ж дня, між сторонами дуло укладено додаткову угоду №1.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 07 квітня 2014 року допустив заборгованість в розмірі 542.934 грн.94 коп., яка складається з наступного: 329.663 грн.18 коп. заборгованість по тілу кредиту та 213.271 грн.76 коп. - заборгованість по відсоткам.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0/2 від 06 серпня 2007 року.

Відповідно до умов договору поруки відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ «УкрСибБанк» по борговим зобов'язанням ОСОБА_3, які виникають з умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 06 серпня 2007 року (а.с.13).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСибБанк» передав /відступав/ ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами. ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСибБанк», як кредитора, у зазначених зобов'язаннях і до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.78-83).

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що вони законні, обґрунтовані та знайшли своє підтвердження піж час судового засідання, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 у повній мірі є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З тексту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники,якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли договірні правовідносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів, а також визнання укладених правочинів недійсними. Позичальник та поручитель під час укладання спірних правочинів були ознайомлені з їхніми умовами та погодились з ними про, що свідчать їх власноручні підписи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 є поручителем, вона не була позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання договору про надання споживчого кредиту удаваним правочином та визнання договору про надання споживчого кредиту таким, що укладений у національній валюті України, довіреності ОСОБА_3 на імя ОСОБА_5 у рамках розгляду цієї справи не надавав, а тому розгляд апеляційної скарги в частині оскарження рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову колегія суддів вважає недоцільним.

Як вбачається з матеріалів справи у забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ «УкрСибБанк» по борговим зобов'язанням ОСОБА_3, які виникають з умов договору про надання споживчого кредиту (а.с.13).

Відповідно до умов договору поруки остання поручилися перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 усіх взятих на себе зобовязань.

В п.17 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601,604609 ЦК.

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (ч.4 ст.559 ЦК України).

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Із договорів поруки вбачається, що поручителям добре відомі усі умови основного договору, зокрема те, що термін виконання основного зобовязання встановлений 05 серпня 2037 року та діє договір поруки до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (п.1.3 договорів поруки).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Встановлено колегією суддів та це підтверджується матеріалами справи, що позичальник допустив порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, підстави для визнання договору поруки припиненим та як наслідок відмови у задоволенні позову банку в частині стягнення заборгованості з поручителя в матеріалах справи відсутні.

Поручителю добре відомі усі умови основного договору (п.1.2 договорів поруки).

У звязку з тим, що станом на 01 липня 2009 року не були повернуті належні до сплати суми, банком на адресу боржника та поручителя 10 липня 2009 року були надіслані досудові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, а саме на 32 календарний день з отримання цієї вимоги, що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 6.1.2 кредитного договору (а.с.124,125,126).

Предявивши вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

Вимоги були залишені без виконання, у звязку з чим банк у визначений законом шестимісячний термін звернувся до суду з позовом.

Тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що позов предявлено передчасно колегією суддів до уваги не приймаються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив необєктивний та упереджений підхід при розгляді даної справи, оскільки не залишив позов без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, відхиляються та не можуть слугувати підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову, оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що уточнений позов підписаний не уповноваженою особою також є хибним, оскільки в матеріалах справи міститься належним чином оформлена довіреність на імя представника банку (а.с.114-115).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_6