У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Попович О.В., СавченкоО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору дарування належить 2/5 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 загальною площею 94, 4 кв. м. Співвласниками іншої частини є відповідачі, яким належать, зокрема, ОСОБА_5 - 2/5 частки та

ОСОБА_6 - 1/5 частки вказаної вище квартири. Посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою та на те, що між ними постійно виникають конфлікти, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: виділити йому в натурі 44/100 частин квартири АДРЕСА_1, що включає наступні приміщення: коридор під літерою 1 площею 6, 3 м2; вбиральню під літерою 2 площею 1, 1 м2; ванну кімнату під літерою 3 площею 2, 7 м2; кімнату під літерою 8 площею 16, 7 м2; кімнату під літерою 9 площею

13,6 м2; балкон під літерою 10 площею 0, 9 м2; припинити правовласності ОСОБА_7 на 3/100 частини та ОСОБА_6 на 1/100 частинивказаної квартири; визнати за ним права власності на 44/100 частини у спірній квартирі.

Заочним рішенням Франківського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_4 в натурі 44/100 частини квартири АДРЕСА_1 що включає наступні приміщення: коридор

під літерою 1 площею 6, 3 м2; вбиральню під літерою 2 площею 1, 1 м2; ванну кімнату під літерою 3 площею 2, 7 м2; кімнату під літерою 8 площею 16, 7 м2; кімнату під літерою 9 площею 13, 6 м2; балкон під літерою 10 площею 0, 9 м2 (загальнаплоща виділеної частини становить 41,3 м2).

Припинено право власності ОСОБА_7 на 3/100 частини квартири АДРЕСА_2 зі стягненням на його користь компенсацію вартості припиненої частки у розмірі 29 649 грн, що внесені ОСОБА_4 на рахунок № НОМЕР_1 ТУ ДСА у Львівській області згідно квитанції № 83 від 12 червня 2015 року.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/100 квартири АДРЕСА_1 зі стягненням на його користь компенсації вартості цієї частки в сумі 14 825 грн, що внесені ОСОБА_4 на рахунок № НОМЕР_1 ТУ ДСА у Львівській області згідно квитанції № 84

від 12 червня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 44/100 частини квартири АДРЕСА_2.

З метою виділення вказаних приміщень в натурі за кошти

ОСОБА_4 ухвалено: влаштувати дверний проріз між приміщеннями

під літерами 5-1 та 5-8; закласти дверний отвір між приміщеннями

під літерами 5-1 та 5-4; закласти дверний отвір між приміщеннями

під літерами 5-8 та 5-7; закласти дверний отвір між приміщеннями

під літерами 5-5 та 5-6.

Додатковим рішенням цього ж суду від 03 листопада 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Повернуто ОСОБА_4 29 649 грн, що внесені на рахунок

№ НОМЕР_1 ТУ ДСА у Львівській області згідно квитанції № 83

від 12 червня 2015 року та 14 825 грн, що внесені на рахунок

№ НОМЕР_1 ТУ ДСА у Львівській області згідно квитанції № 84

від 12 червня 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК Україникожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На підставі ст. 365 ЦК України може бути припинено право власності співвласника на частку у спільному майні за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові

від 02 липня 2014 року № 6-68цс14).

Крім того, у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" роз'яснено, що під час вирішення спорів про виділення часток майна в натурі суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що визначальним для виділу частки в натурі частки в спільній частковій власності є не тільки порядок користування квартирою, а й розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу квартири відповідно до часток співвласників, тоді як єдиний варіант реального виділу приміщень квартири ОСОБА_4, запропонований висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня

2014 року, не відповідає наведеним вище вимогам та порушує права та законні інтереси інших співвласників.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 лютого

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.В. Попович В.О. Савченко