Ухвала іменем україни
23 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Київської обласної громадської організації «Народна воля», ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_9, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 через мережу інтернет на офіційному сайті Київської обласної громадської організації «Народна воля» опубліковано статтю за авторством ОСОБА_11 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій розміщено такі відомості: «...прокурор міста Ірпеня ОСОБА_10, заступник прокурора Київської області ОСОБА_6, заступник Генерального прокурора України вперто прикривають його злочинні дії». ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті narodnavolia.org.ua опубліковано статтю за авторством Київської обласної громадської організації «Народна воля» (в особі голови ОСОБА_11) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», в якій розміщено такі відомості: «...інформація, яку ми Вам довели 15 лютого 2005 року на Банковій, підтверджена офіційною доказовою базою з ознаками корупції органів місцевого самоврядування, прокуратури, відомих політичних діячів та центрального апарату держави. А це - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 (правління НБУ), ОСОБА_17 (ректор НАУ); прокурори - ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_21; апарат Верховної Ради, Київська обласна рада та інші...», «Відмова заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 в порушенні кримінальних справ та отримання за це від Бучанського голови пана ОСОБА_18 ордера на трикімнатну квартиру». Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 на зазначеному сайті опубліковано «Відкритий лист» за авторством ОСОБА_11, в якому зазначено: «Цікаво, що всі нотаріальні дії були здійсненні приватним нотаріусом ОСОБА_19, яка є дружиною колишнього заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 який свого часу «відмазав» пана ОСОБА_18 від кримінальної відповідальності і отримав за це від нього трьохкімнатну квартиру в Бучі».

Посилаючись на те, що поширена про нього інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, оскільки стверджується про порушення ним норм чинного законодавства та вчинення протиправних дій, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, позивач просив зобов'язати відповідачів розмістити на головній сторінці наведеного вище сайту під головним меню сайту строком на п'ять років, розміром шрифту не менший ніж шрифт, яким виконано написання заголовків, спростування, а також зобов'язати відповідачів вилучити із сайту інформацію про вчинення ним дій/бездіяльності, направлених на протиправне уникнення кримінальної відповідальності Бучанським міським головою ОСОБА_18, а також отримання за це винагороди у вигляді квартири.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив із того, що інформація, яку позивач просив спростувати, є результатом критичної оцінки фактів та оціночними судженнями відповідача, що виражають його суб'єктивну думку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6, звернувся з позовом про спростування інформації, яка була поширена відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 в засобах масової інформації - на відкритих офіційних сайтах в мережі інтернет 04 вересня 2014 року, тобто з пропуском спеціальної позовної давності в один рік, передбаченої ст. 258 ЦК України.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 через мережу інтернет на офіційному сайті Київської обласної громадської організації «Народна воля» narodnavolya.org.ua опубліковано статтю за авторством ОСОБА_11 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій розміщено такі відомості: «...прокурор міста Ірпеня ОСОБА_10, заступник прокурора Київської області ОСОБА_6, заступник Генерального Прокурора України вперто прикривають його злочинні дії». ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті narodnavolia.org.ua опубліковано статтю за авторством Київської обласної громадської організації «Народна воля» (в особі голови ОСОБА_11) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», в якій розміщено такі відомості: «...інформація, яку ми Вам довели 15 лютого 2005 року на Банковій, підтверджена офіційною доказовою базою з ознаками корупції органів місцевого самоврядування, прокуратури, відомих політичних діячів та центрального апарату держави. А це - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 (правління НБУ), ОСОБА_17 (ректор НАУ); прокурори - ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_21; апарат Верховної Ради, Київська обласна рада та інші...», «Відмова заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 в порушенні кримінальних справ та отримання за це від Бучанського голови пана ОСОБА_18 ордера на трикімнатну квартиру». Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 на зазначеному сайті опубліковано «Відкритий лист» за авторством ОСОБА_11, в якому зазначено: «Цікаво, що всі нотаріальні дії були здійсненні приватним нотаріусом ОСОБА_19, яка є дружиною колишнього заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 який свого часу «відмазав» пана ОСОБА_18 від кримінальної відповідальності і отримав за це від нього трьохкімнатну квартиру в Бучі».

Пред'являючи позов, ОСОБА_6 посилався на те, що поширена про нього інформація є недостовірною, її поширення принижує його честь, гідність та ділову репутацію, звинувачує його у конкретних протиправних діяннях та порушенні норм чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_11 заявив про застосування строку позовної давності (а. с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив із того, що про порушення свого права ОСОБА_6 міг дізнатися з дня розміщення такої інформації в мережі інтернет, як засобу масової інформації на який поширюються положення Закону України «Про інформацію», однак звернувся до суду з вказаним позовом 04 вересня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

При цьому судом не враховано, що згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Відповідно до п. 12 Постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Однак з матеріалів справи вбачається, що інтернет-сайт narodnavolya.org.ua на якому було розміщено вищезазначену інформацію не був офіційно зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому підстави вважати зазначений інформаційний ресурс засобом масової інформації відсутні.

Разом з тим, відповідно до відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що позивачем є заступник прокурора Київської області, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розміщена на сайті Київської обласної громадської організації «Народна воля» narodnavolya.org.ua стаття містить фактичні твердження, а не оціночні судження ОСОБА_11, які є вираженням його суб'єктивної думки, та не є предметом судового захисту, є законними та обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що положення ч. 2 ст. 258 ЦК України поширюється на спірні правовідносини, не врахувавши при цьому, що інтернет-сайт narodnavolya.org.ua не може вважатися засобом масової інформації, оскільки він не зареєстрований у встановленому законом порядку, у зв'язку із чим безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 20 травня 2016 року скасувати, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович