АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/5346/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Волошин В.О. № апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Червонограді про зобов'язання надати відповідь та встановити факт, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Червонограді про зобов'язання надати відповідь та встановити факт задоволено частково.

Зобов'язано Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» протягом місяця з моменту набрання рішенням законної сили надати ОСОБА_3 письмову відповідь, що означає дата «23.03.2013», яка зроблена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом».

Стягнуто з Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551.20 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції частково, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року змінити та задовольнити її позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення є упередженим, несправедливим та таким, що порушує її інтереси та право на соціальний захист, закріплене в ст. 46 Конституції України. Поза увагою суду залишилася неналежна поведінка представника відповідача, який систематично не з'являвся в судові засідання без обґрунтування поважності причин своєї неявки, тобто, порушував ст. 77 ЦПК України. В ході розгляду справи судом не було застосовано заходи забезпечення позову, не було зобов'язано Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» надати в судовому засіданні відповідь на питання, що означає дата «23.03.2013», яка вказана в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом», оскільки саме від змісту цієї відповіді залежала повнота та об'єктивність подальшого судового розгляду справи. Посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що всі наявні в матеріалах справи докази були надані саме нею, як позивачем у справі, в обґрунтування її вимог, в той час як відповідач не надав достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Поза увагою суду залишилося те, що вона оскаржує не рішення Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України», а бездіяльність, яка полягає в тому, що заклад взагалі не з'ясовував можливого зв'язку смерті її чоловіка ОСОБА_5 з професійним захворюванням чи трудовим каліцтвом, а безпідставно підтримав висновок з цього приводу Львівської медико - соціальної комісії № 1 та Вінницького та Дніпропетровського науково - дослідних інститутів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Червонограді в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 26 листопада 1983 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_5, в період часу з 19 липня 1982 року по 30 вересня 1995 року останній працював в Західно - українському виробничому об'єднанні по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» на Шахті № 3 «Великомостівська», а з 22 березня 2005 року по 06 липня 2009 - в Державному відкритому акціонерному товаристві Шахта «Надія», тобто, у дані періоди він виконував роботу, що пов'язана з здійсненням трудових обов'язків під землею та у шкідливих виробничих умовах.

08 березня 2009 року, під час виконання роботи по наряду, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого був направлений до центральної міської лікарні.

Згідно Акту від 12 березня 2009 року, складеного комісією за результатами розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 08 березня 2009 року о 10 год. 30 хв., комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який відбувся з ОСОБА_5, пов'язаний з виробництвом та підлягає обліку із складанням акту за формою Н-1.

Наказом № 99-к від 08 липня 2009 року ОСОБА_5 було звільнено з роботи за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16 грудня 2010 року, комісією у ОСОБА_5 було встановлено захворювання: силікоз І ст., емфізема легень ДН І-ІІ (першого-другого).

Із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, виданої 23 грудня 2010 року Міжнародною спеціалізованою профпатологічною МСЕК, ОСОБА_5 встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 45% у зв'язку з трудовим каліцтвом, що було підтверджено та 15% у зв'язку з професійним захворюванням - вперше.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Актом № 038/2012 від 05 березня 2012 року судово - медичного дослідження, за результатами обстеження померлого ОСОБА_5, яке було проведено судово - медичним експертом Червоноградського відділення Бюро судово - медичної експертизи, встановлено, що смерть наступила від гострої серцевої недостатності, яка розвинулась на фоні атеросклеротичної хвороби та ускладнилась набряком головного мозку, що підтверджується характерними змінами, виявленими при дослідженні.

20 червня 2012 року Львівським обласним Центром МСЕК видано довідку № 000560 про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, в якій зазначено, що причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з профзахворюванням та трудовим каліцтвом не встановлено.

Актом комісійного судово - медичного обстеження № 228 від 25 січня 2013 року, проведеного комісією у складі експертів Львівського обласного бюро судово - медичної експертизи, було встановлено, що професійне захворювання та наслідки виробничої травми не пов'язані з раптовим настанням смерті ОСОБА_5.

17 лютого 2014 року Центральною МСЕК МОЗ України було видано довідку № 0002645 про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, де зазначено, що причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з професійним захворюванням, з 23 березня 2013 року, з трудовим каліцтвом від 08 березня 2009 року, акт №4, не встановлено. Підставою для видачі даної довідки слугував акт огляду МСЕК № 29.

Згідно Акту № 29 визначення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 17 лютого 2014 року, комісія Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» дійшла висновку про те, що основним діагнозом причини смерті ОСОБА_5 є «ІХС. Атеросклеротичний кардіо та коронаросклероз. Гострий коронарний синдром. Набряк головного мозку». Зв'язок смерті з професійним захворюванням (трудовим каліцтвом) не встановлено.

Звертаючись до суду з позовом до Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» про зобов'язання надати відповідь стосовно питання, що означає дата «23.03.2013», яка зазначена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом» та зобов'язання встановити факт того, що причиною смерті ОСОБА_5 є трудове каліцтво та професійне захворювання на виробництві, ОСОБА_3 посилалася на те, що висновок комісії не відповідає медичній документації щодо стану здоров'я та причин смерті ОСОБА_5, процедура дослідження здійснена з грубим порушенням порядку надання такого висновку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, зобов'язуючи Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» протягом місяця з моменту набрання рішенням законної сили надати ОСОБА_3 письмову відповідь, що означає дата «23.03.2013», яка зроблена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом», та відмовляючи в задоволенні позову про зобов'язання Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» встановити факт того, що причиною смерті ОСОБА_5 є трудове каліцтво та професійне захворювання на виробництві, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у відповідності до положень чинного законодавства, має право на отримання відповіді на своє звернення, одночасно, встановлення факту причинно - наслідкового зв'язку смерті ОСОБА_5 та трудового каліцтва чи професійного захворювання відноситься до виключної компетенції медико - експертних комісій, як спеціалізованих і компетентних на вчинення таких дій органів, в той час як суд не повноважний на вирішення даного питання та не може зобов'язувати відповідача встановлювати вказаний факт.

Відповідач Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року не оскаржує, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов'язання Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» встановити факт того, що причиною смерті ОСОБА_5 є трудове каліцтво та професійне захворювання на виробництві, вважає цей висновок таким, що відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в пункті 2.1 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 606 від 15 листопада 2005 року, функції щодо встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням

(отруєнням) або трудовим каліцтвом покладаються на відповідні медико - соціальні експертні комісії, перелік яких затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров'я обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій.

Згідно пункту 2.4 Інструкції, розгляд питання про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів: направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу, суду чи прокуратури; свідоцтва про смерть або його копії; посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий; оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ; копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені); акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок; медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).

За результатами вивчення та аналізу цих документів комісія приймає відповідний висновком про наявність або відсутність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, який оформляється довідкою.

З зазначеного вбачається, що виключно медико - соціальна експертна комісія уповноважена надавати оцінку медичній документації особи, стосовно якої необхідно встановити чи спростувати наявність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, та надавати висновки за результатами такої оцінки.

Як встановлено з матеріалів справи, Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України», який є повноважним органом на проведення дослідження щодо причинного зв'язку смерті особи з професійним захворюванням (трудовим каліцтвом), розглянув медичну документацію ОСОБА_5, та в межах своєї компетенції надав висновок, згідно якого не встановлено причинного зв'язку між смертю цієї особи та наявним у неї трудовим каліцтвом.

З урахуванням того, що питання щодо наявності чи відсутності зв'язку смерті ОСОБА_5 з професійним захворюванням (трудовим каліцтвом) було вирішено у відповідності до процедури, передбаченої вимогами чинного законодавства, за своєю суттю позовні вимоги ОСОБА_3 стосуються питання, вирішення якого законодавством віднесено до виключної компетенції іншого органу, а саме відповідних медико - соціальних експертних комісій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у органів судової влади необхідних повноважень на встановлення наявності чи відсутності причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Пункт 2.19 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 606 від 15 листопада 2005 року, визначає, що рішення МСЕК з питань причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом може бути оскаржене до суду у встановленому законодавством порядку.

За змістом пункту 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», справи про оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії, повідомлень медичних установ і актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується здоров'я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства, або виникають із трудових правовідносин, а вказана комісія, хоча згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, перебуває у віданні Міністерства охорони здоров'я України, проте відповідно до встановленого переліку прав і обов'язків не здійснює владних управлінських функцій, а спір не стосується господарської діяльності юридичних осіб.

Оскільки з вищенаведених положень вбачається, що у разі незгоди з висновком медико - соціальної експертної комісії щодо відсутності причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (трудовим каліцтвом) або у разі порушення експертною комісією порядку і процедури проведення обстеження і надання висновку, зацікавлена особа має право оскаржити прийняте рішення до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги про зобов'язання встановити факт не відповідають визначеному законом порядку оскарження рішень медико - соціальних експертних комісій, а тому не можуть бути задоволені.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував заходи забезпечення позову та не зобов'язав відповідача Державний заклад «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» надати в судове засідання письмову відповідь щодо того, що означає дата «23.03.2013», яка зроблена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом», що призвело до неповноти судового розгляду, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

За змістом ст. 151 ЦПК України, суд може застосувати у справі заходи забезпечення позову у випадку наявності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі заходи забезпечення позову вживаються судом за заявою сторони, що бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання відповідача Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» надати письмову відповідь щодо того, що означає дата «23.03.2013», яка зроблена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом», є однією із заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, а не вимогою про забезпечення позову.

Будь-яких інших заяв про забезпечення позову чи забезпечення доказів в ході розгляду справи ОСОБА_3 не подавалося.

З огляду на таке, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» надати письмову відповідь щодо того, що означає дата «23.03.2013», яка зроблена в довідці серії АА № 0002645 від 17 лютого 2014 року в пункті 6 над записом «трудовим каліцтвом», в ході судового розгляду до ухвалення рішення у справі по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що всі наявні в матеріалах справи докази були надані саме позивачем в обґрунтування її вимог, в той час як відповідач надав суду лише один документ - акт № 29, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відмову у позові, з огляду на таке.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, суд надав належну оцінку всім поданим як ОСОБА_3, так і відповідачем доказам, послідовно виклав цю оцінку в своєму рішенні, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Будь-яких доказів, які безпідставно не були враховані судом першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не зазначено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем оскаржується не рішення медико - соціальної експертної комісії, а її бездіяльність, яка полягає в тому, що комісія Державного закладу «Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» взагалі не проводила дослідження за медичною документацією померлого ОСОБА_5, а лише підтримала висновки попередніх експертних комісій, не ґрунтуються на положеннях закону, скільки Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України № 606 від 15 листопада 2005 року, передбачено, що у разі незгоди з висновком комісії, зокрема і в разі наявності сумнівів у дотриманні комісією порядку проведення дослідження чи неповноти такого дослідження, зацікавлена особа може оскаржити до суду прийняте комісією рішення, а не її бездіяльність.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: