Справа № 450/792/15 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/1792/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків та зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу,-

встановила:

Позивач ОСОБА_4 в квітні 2015 року звернувся в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № 2824 від 01.08.2013 року у розмірі 28290,00 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2013 року між ним та АТ «Ощадбанк» в особі завідуючої ТВБВ №10013/0332 ОСОБА_5 укладено договір № 2824 на вклад «Депозитний» терміном на один рік один місяць на суму 24000,0 грн. з процентною ставкою у розмірі 16,5% річних. На даний час, щодо завідуючої ТВБВ № 10013/0332 та касира цього відділення розглядається кримінальна справа, в ході якого встановлено, що 1 серпня 2013 року завідувач відділення АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6, перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення №10013/0289 АТ «Ощадбанк», в м. Львові, по вул. Медової Печери, 39, від імені банку виготовила двосторонній Договір на вклад Депозитний на ім»я ОСОБА_4, до якого внесла дані про відкриття розрахункового рахунку № 2824. Даний договір підписав позивач, після чого завідувач відділення банку скріпила його власним підписом та печаткою банку. Далі вона виготовила заяву на прихід готівки, в яку внесла дані про внесення вкладником на депозитний рахунок коштів в сумі 24000 грн.

Незважаючи на встановлені обставини та всупереч положень ст. 1172 ЦК України, керівництво ПАТ «Ощадбанк» відмовляється повернути йому його кошти, не визнаючи договір № 2824 від 01.08.2013 року на вклад «Депозитний», покликаючись, що він не зареєстрований у системі обліку банку. Просив позов задовольнити (а.с. 171-175).

В листопаді 2014 року відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» подав окремий позов про визнання правочину нікчемним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при укладенні Договору на вклад «Депозитний» № 2824 не додержано письмової форми договору банківського вкладу, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття банком від ОСОБА_4 готівки на вклад. Таким чином просив визнати договір №2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 01.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_4 нікчемним (т. 1 а.с. 57-60).

Ухвалою судового засідання від 10 вересня 2015 року цивільну справу № 450/792/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків, моральної шкоди та цивільну справу № 450/3361/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу - обєднано в одне провадження.

Ухвалою судового засідання від 10 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн. залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу №2824 від 01.08.2013 року у розмірі 28290,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь держави 282,90 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу № 2824 від 01.08.2013 року відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ПАТ Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, недоведено обставини, які суд вважав встановленими, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами внесення грошової суми, а отже і факту додержання письмової форми договору банківського вкладу.

На думку апелянта, оскаржуване рішення ґрунтується виключно на припущеннях та поясненнях позивача, що прямо суперечить вимогам ЦК України.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо дотримання письмової форми договору банківського вкладу є суперечливими та не грунтуються на законі, оскільки такий платіжний документ як «заява про прихід готівки» не передбачений правовими актами у сфері банківської діяльності.

Крім цього, клієнт засвідчує своїм підписом правильність заповнення банком реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ, що суперечить обґрунтуванню висновків суду в цій частині.

Відсутність договірних відносин між сторонами, як стверджує апелянт, доводиться іншими матеріалами справи, зокрема копією касового журналу по ТВБВ № 10013/0332 за 01.08.2013 р., протоколом допиту ОСОБА_4 від 13.08.2014 р.

Судом залишено поза увагою і той факт, що сам позивач та його представник ствердили, що сума депозиту була внесена позивачем на підставі декількох депозитних договорів, однак як самі договори, так і докази винесення коштів, в матеріалах справи відсутні.

Звертає увагу суду на те, що покладення на особу передбаченої ст. 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобовязань.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а позов ПАТ «Ощадбанк» задовольнити, вирішити питання розподілу понесених судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримання доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір відповідає вимогам закону, оскільки має просту письмову форму й містить всі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору.

Суд вказав, що договір був підписаний від імені банку повноважною особою, оскільки таке повноваження завідувача ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» передбачено наказом № 440 від 18 червня 2012 р. філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», тому вважав встановленим факт укладення Договору №2824 на вклад «Депозитний» від 01 серпня 2013 року, та передачі 01 серпня 2013 року позивачем на виконання умов договору 24 000,00 грн.

В свою чергу, суд зазначив, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про здійснення касових операцій по договору у відповідній платіжній системі.

Відтак вважав, що ПАТ «Ощадбанк» зобов'язаний повернути позивачу внесену останнім суму вкладу по договору № 2824 в розмірі 24 000,00 грн. та 4 290 грн. нарахованих процентів, а відмова від такого повернення є неправомірною.

Додатково суд першої інстанції покликався на ст. 1172 ЦК України, як підставу для задоволення позовних вимог.

З наведених аналогічних підстав суд відмовив у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу.

Перевіривши, наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_4 та АТ «Ощадбанк», від імені якого діяла зав. ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_5, укладено договір вкладу №2824 «Депозитний» на ім»я фізичної особи, згідно якого банк прийняв на депозитний рахунок 24000, 00 грн. строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2014 року з встановленою процентною ставкою у розмірі 16,5% річних. Такий договір скріплений підписами сторін (т. 1 а.с. 6-7).

На підтвердження внесення ОСОБА_4 грошових коштів до банківської установи, представник банку видав позивачу заяву на прихід готівки від 01 серпня 2013 року на суму 24000,00 грн. (т. 1 а.с. 7).

Листом від 11.06.2011 року № 15-01/2047 ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ОСОБА_4 про те, що у банку відсутні правові підстави для повернення йому коштів згідно заяви від 28.05.2014 р. про виплату коштів по депозитному договору №2824 на вклад «Депозитний» від 01.08.2013 р. (т. 1 а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення спірних договорів ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», працювала на посаді завідувача ТВБВ № 10013/0332 територіального відокремленого без балансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», розташованого за адресою м. Львов, вул. Медової Печери, 39, мала повноваження на укладення таких договорів згідно наказу № 440 від 18 червня 2012 р. філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 08.05.2014 року вона звільнена із займаної посади (а.с. 145).

На даний час в провадженні Личаківського районного суду знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки, тобто в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

По даній справі позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний потерпілим (а.с. 124-168).

Під час проведення досудового слідства, призначено почеркознавчу експертизу, у висновку № 6/5644 якої від 15 вересня 2014 року зазначено, що підпис від імені ОСОБА_5 в спірному договорі № 02824 виконаний ОСОБА_5

Підпис від імені ОСОБА_5 в заяві на прихід готівки від 01.08.2013 року виконаний ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 99-104).

В свою чергу, згідно висновку технічної експертизи документів № 5/565 від 15.09.2014 року відтиск печатки в договорі № 02824 на вклад «Депозитний» на ім.»я фізичної особи від 01.08.2013 року, укладений між АТ «Ощадбанк» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на суму 24000 гривень нанесений рельєфною мастичною печаткою, виготовленою за правилами виготовлення печаток та штампів в державних майстернях, а саме круглою печаткою для операцій ТВБВ № 10013/0332 ПАТ «Ощадбанк», зразки відтисків якої представлені для порівняльного дослідження (т. 1 а.с. 105-110).

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Правова позиція щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку викладена у постанові Верховного Суду України № 6-352цс16 від 08.04.2016 року, відповідно до якого після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов»язаний повернути позивачу ОСОБА_4 внесену суму 24000,00 грн. та 4290,00 грн. нарахованих процентів по договору №2824 на вклад «Депозитний», укладеному 01.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_4

Разом з тим, звертаючись з позовною заявою, вимоги по якій уточнивши, позивач ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги з покликанням як на ст.ст. 1059-1060 ЦК України, так і на ст.1172 ЦК України, які за своїм правовим змістом регулюють різну сферу правовідносин.

В свою чергу, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, як на підставу для задоволення позовних вимог, покликався також і на ст. 1172 ЦК України.

При цьому, застосування відповідальності в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобовязань (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13).

Зважаючи на вказані обставини, рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виключити з мотивувальної частини рішення покликання на ч. 1 ст. 1172 ЦК України як на підставу для задоволення позовних вимог.

Що стосується позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання нікчемним договору №2824 на вклад «Депозитний», укладеного 01.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_4, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу і необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від позивача на підставі складеного у письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержання письмової форми договору банківського вкладу, а відтак підстави для задоволення вимог банку відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення покликання на ч. 1 ст. 1172 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_7