АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна, таким що набуте в період проживання однією сімєю та поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та зарахування частки вартості майна,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 24.04.1993 року по 28.04.1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу вони деякий час проживали окремо, однак у липні 2002 року вирішили поновити стосунки та почали знову проживати однією сімєю. Припинили проживати однією сімєю в грудні 2009 року. За час сумісного проживання мали спільний бюджет, виховували дитину, їздили разом відпочивати, купували коштовні речі. В 2006 році придбали, на кошти отримані в кредит, автомобіль Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, вартістю 32000,00 доларів США та у 2008 році придбали в кредит автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort. Станом на грудень 2009 року кредит був виплачений в повному обсязі. 27 грудня 2009 року відповідач вивіз з квартири речі меблі, побутову техніку, а також залишив в своєму користуванні автомобілі. Між сторонами не було укладено письмового договору щодо майна, набутого ними за час спільного проживання, тому вважає, що все майно набуте в період з липня 2002 року по грудень 2009 року належить їм на праві спільної сумісної власності. Після припинення шлюбних відносин відповідач автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort продав та отримані кошти залишив у своєму розпорядженні. Також зазначала, що в період з січня 2004 року по грудень 2009 року ними були придбані меблі, системи водонагріву, віконні та дверні блоки, які є спільним сумісним майном. Тому позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року, Визнати перелік майна, що набуте за час проживання сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за переліком: система водонагріву (574,00 грн., система водонагріву (1386,00 грн.), кухонні меблі «Діана», (11789,00 грн.), віконні та дверні блоки з ПВХ (1221,00 грн.), меблі (7200,00 грн.), грошові кошти на банківському рахунку № 0901 в розмірі 11,72 грн., грошові кошти на банківському рахунку в розмірі 14,91 грн., статутний фонд в розмірі 5000,00 грн., меблевий гарнітур (ліжко та тумби) (6986,40 грн.), автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ (392280,00 грн.) та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, (308769,00 грн.), поділити майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частку вартості в сумісно набутому майні в розмірі 340420,00 грн.

Із зустрічною заявою звернувся ОСОБА_2, в якій зазначив, що дійсно з липня 2002 року по грудень 2009 року він з ОСОБА_3 проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, мешкали разом в квартирі, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, у якій у 2004 році був розпочатий капітальний ремонт, який продовжувався кілька років та здійснювався за спільні кошти. Під час здійснення ремонту в квартирі були придбані будівельні матеріали та конструкції. Результат ремонтних робіт, будівельних матеріалів та конструкції залишились у власності відповідача за зустрічним позовом. Наголошує, що кошти, витрачені на оплату будівельних робіт, будівельних матеріалів та конструкцій є спільною власністю позивача та відповідача, а отже можуть бути розділені між ними. В липні 2008 року ОСОБА_3 стала засновником юридичної особи субєкта підприємницької діяльності приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант», розмір статутного капіталу цією юридичної особи повністю був сформований у липні 2009 року та становив 10000,00 грн. Розмір участі ОСОБА_3 у статутному капіталі складав 5000,00 грн. Зазначав, що оскільки внесок у статутний капітал був здійснений напередодні припинення сумісного проживання, вважає, що кошти у розмірі 5000,00 грн. використовувались ОСОБА_3 не в інтересах сімї. Майно, придбане в період сумісного проживання та в період проведення ремонту, кошти, якими було здійснено внесок до статутного капіталу юридичної особи є спільною сумісною власністю. Оскільки зазначене майно знаходиться в квартирі, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, управління господарською діяльністю ПП «Центр незалежних експертиз «Гарант» здійснюється нею не в інтересах сімї та не на її потреби, тому вважає можливим залишити ОСОБА_3 зазначене майно та вимагати відшкодування частини його вартості. Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільній сумісної власності, а саме: систему водонагріву, (1411,95 грн.), систему водонагріву (3428,40 грн.), кухонні меблі «Діана» (29161,10 грн.), віконні та дверні конструкції (3169,87 грн.), кошти, витрачені на оплату будівельних робіт щодо здійснення ремонту в квартирі, будівельні матеріали та конструкції, що були використані під час здійснення ремонту у квартирі ОСОБА_3, всього на суму 49430,09 грн., та вклад до статутного капіталу юридичної особи субєкта підприємницької діяльності приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант» в розмірі 5000,00 грн.; визнати майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності: віконні та дверні конструкції (2258,34 грн.), віконні та дверні блоки з ПВХ, вартістю 2995,90 грн.), визначивши розмір часток ОСОБА_2 1/2 в праві спільної власності, ОСОБА_3 1/2 в праві спільної власності. Розділити майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності та на праві спільної часткової власності, стягнувши на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 частку вартості сумісно набутого майна в розмірі 17553,50 грн. Зарахувати частку вартості майна, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в частку вартості майна, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2

Справа слухалась судами неодноразово. Оскаржуваним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна задоволено частково; зустрічий позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та зарахування частки вартості майна задоволено частково. Вирішено встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року; визнати автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номер кузова НОМЕР_1, автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номер кузова НОМЕР_2, віконні та дверні конструкції, придбані за договором купівлі-продажу № 30/04 від 30.04.2006 року, системи водонагріву, придбані за договором від 24 листопада 2004 року та від 24 лютого 2005 року та меблі, придбані за договором № 577 від 11 лютого 2005 року та договором № 0901 від 09 січня 2009 року, меблевий гарнітур (ліжко та дві тумби), придбаний 15.05.2008 року, грошові кошти на рахунках №0901 та №90902 в ПАТ «Укрсиббанк» майном, що набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частку вартості набутого за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в розмірі 201262 грн. 41 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням того ж суду від 29.03.2016 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про часткову зміну оскаржуваного рішення та зменшення до 149090,16 грн. розміру грошової суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації вартості частки майна набутого за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесення оскаржуваного рішення місцевим судом не було враховано внесення ним, апелянтом, особистих коштів у розмірі 4500,0 дол. США у придбання автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_3.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Оскаржуваним рішенням місцевого суду встановлено та не оспорюється апелянтом факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року.

Також апелянтом не оспорюється визнання набутим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу наступного майна:

- автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номер кузова НОМЕР_2,

- віконних та дверних конструкцій, придбаних за договором купівлі-продажу № 30/04 від 30.04.2006 року,

- системи водонагріву, придбаної за договором від 24 листопада 2004 року та від 24 лютого 2005 року,

- меблів, придбаних за договором № 577 від 11 лютого 2005 року та договором № 0901 від 09 січня 2009 року,

- меблевого гарнітуру (ліжка та двох тумб), придбаних 15.05.2008 року,

- грошових коштів на рахунках №0901 та №90902 в ПАТ «Укрсиббанк».

Крім того, місцевим судом встановлено та стверджується представленими у справі доказами, що автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії РСА № 464606 був придбаний сторонами в період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований за гр. ОСОБА_2 04 липня 2006 року, що підтверджується листом начальника управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до змісту апеляційної скарги, апелянтом визнано правильність встановленого місцевим судом розміру ринкової вартості автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номер кузова НОМЕР_1, згідно вихідних даних матеріалів цивільної справи № 2/202/651/2014 за цінами на час проведення експертизи з урахуванням технічного стану та строку експлуатації транспортного засобу на грудень 2009 року, що складає 208907 грн. 10 коп., згідно висновку судового експерта автотоварознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ № 699-14 від 08 травня 2014 року.

При вирішення даної справи місцевий суд правильно керувався положеннями ст.ст. 3, 74, 60 - 72 СК України, ст. 372 ЦК України.

Так, нормами ст. 60, 70 СК України встановлена презумпція виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія звертає увагу, що апелянт, згідно змісту апеляційної скарги, не оспорює висновку місцевого суду про необхідність стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини вартості спільного майна, придбаного в період проживання однією сімєю.

Твердження апелянта про те, що у придбання автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номерний знак НОМЕР_3, були вкладені його особисті кошти у розмірі 52172,25 грн. (4500,0 дол. США х 11,593833), що впливає на загальний розмір суми, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_3 (201262,41 грн. - 52172,25 грн. = 149090,16 грн., згідно апеляційної скарги), - є недоведеними; докази, що відповідають вимогам ст. 58, 59 ЦПК України, апелянтом суду не представлені, обґрунтовані клопотання про витребування судом відповідних доказів не заявлені.

Так, доводи апелянта про те, що з 2001 року у його власності перебував автомобіль марки «Опель», який він продав у 2004 році за 4500,0 дол. США та у цьому ж році купив автомобіль марки «БМВ»; отримані від продажу автомобіля марки «БМВ» кошти у розмірі 4500,0 дол. США він вклав у придбання у 2006 році автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номерний знак НОМЕР_3, - не підтверджуються матеріалами справи, будь-яких відповідних доказів, що відповідають вимогам ст. 58, 59 ЦПК України, ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не надано.

Більше того, ОСОБА_2 визнано, що жодного письмового докази на підтвердження доводів апеляційної скарги він не має; клопотань про витребування судом таких доказів не заявив.

Твердження апелянта про визнання ОСОБА_3 наведених вище фактів спростовується показами самої ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом процесу. Посилання на автомобілі марки «Опель» та «БМВ» у запереченнях ОСОБА_3 від 27.03.2013 року, згідно пояснень вказаної позивачки та її представника в судовому засіданні апеляційного суду, пов»язані з аналізом позивачкою доводів відповідача ОСОБА_2, а не з визнанням його правової позиції.

Колегія звертає увагу, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 рокуоскаржене лише в частині розміру грошової суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації вартості частки майна набутого за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу (щодо вартості частки автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номерний знак НОМЕР_3). Віншій частині вказане рішення районного суду в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року в оскаржуваній частині ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді