КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-245/11
Провадження № 4-с/488/13/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на постанови головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області, -

встановив:

Заявник ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до суду із даною скаргою на постанови державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області, в обґрунтування якої зазначив наступне.

04.01.2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист № 2-245/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 620 024,21 грн. На підставі цього виконавчого листа та заяви стягувача, 18.01.2012 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження, однак постановою від 03.09.2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувача у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

23.10.2014 року стягувач повторно пред'явив зазначений виконавчий лист до виконання, але постановою державного виконавця вказаного відділу ДВС від 30.10.2014 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із тим, що повноваження представника стягувача не були посвідчені належним чином.

16.12.2014 року стягувач знову пред'явив виконавчий лист до виконання і 29.12.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході цього виконавчого провадження державним виконавцем було виявлено, описано та оголошено в розшук майно боржника, і стягувачем було здійснено авансування витрат на проведення оцінки майна, у розмірі 3 000 грн.

21.03.2016 року стягувач отримав повідомлення про те, що постановою начальника зазначеного відділу ДВС від 24.02.2016 р. була скасована постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2014 року. В подальшому, постановою цього ж державного виконавця від 01.03.2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що стягувач пропустив встановлений законом строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заявник вважає постанови начальника відділу та державного виконавця незаконними та зазначає, що стягувачем не був пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки у випадку повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, такий строк після переривання встановлюється з дня його повернення.

Посилаючись на викладене, заявник просить суд визнати неправомірними:

●постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 від 24.02.2016 р. (виконавче провадження № 45946695) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2014 року, постанови про розшук майна боржника від 13.01.2015 р., акту опису та арешту майна боржника від 15.12.2015 р., та постанови про арешт майна боржника від 15.12.2015 р.;

●постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 від 24.02.2016 р. (виконавче провадження № 45946695) про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2;

●постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 від 01.03.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-245/2011, виданим 04.01.2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 620 024,21 грн.

В судове засідання представник заявника не з'явився та подав заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області у судове засідання не з'явився та подав заяву про слухання справи у його відсутність разом із письмовими запереченнями, які долучені до матеріалів даної справи.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, та подала клопотання про відкладення судового засідання через її зайнятість в іншому судовому засіданні.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до статті 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Виходячи із положень ст. 386 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Дослідивши скаргу, додані до неї письмові докази та матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.11.2011 року на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором на суму 3 620 024,21 грн. На підставі цього рішення, 04.01.2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист № 2-245/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 620 024,21 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_6 від 18.01.2012 року за заявою стягувача та на підставі вищезазначеного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження № 30700131. Постановою цього ж державного виконавця від 03.09.2013 року зазначений виконавчий лист був повернений стягувачу у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що передбачено п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

23.10.2014 року стягувач повторно пред'явив зазначений виконавчий лист до виконання, однак постановою головного державного виконавця вказаного відділу ДВС ОСОБА_7 від 30.10.2014 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із тим, що повноваження представника стягувача не були посвідчені належним чином.

16.12.2014 року стягувач знову пред'явив виконавчий лист до виконання і 29.12.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45946695.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Постанови, зазначені в частинах другій - четвертій цієї статті, можуть бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення у порядку, встановленому цим Законом.

Судовим розглядом встановлено, що у порядку контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем, начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 було здійснено перевірку виконавчого провадження № 45946695. За наслідками цієї перевірки, вказаною посадовою особою була винесена постанова від 24.02.2016 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2014 року; постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 12.01.2015 р.; постанови про розшук майна боржника від 13.01.2015 р., акту опису та арешту майна боржника від 15.12.2015 р., та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15.12.2015 р.

Крім цього, начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 була винесена постанова від 24.02.2016 року про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2, який був накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2015 р.

Аналізуючи доводи, викладені у скарзі щодо неправомірності постанов, винесених 24.02.2016 р. начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у

справах про адміністративні правопорушення та постанови органів

(посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не

передбачено законом.

Стаття 23 цього ж Закону визначає, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки

або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого

документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув

до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у

зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати

рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання

після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі

повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом

забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а

також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з

моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи наведене і те, що 03.09.2013 р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_6 виконавчий лист № 245/2011 був повернений стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», то у такому випадку виконавчий лист міг бути повторно пред'явлений стягувачем до виконання у строк до 04.09.2014 року. Однак, як вбачається із матеріалів справи, стягувач повторно пред'явив виконавчий лист до виконання 23.10.2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. За таких обставин, на момент його подальшого звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження 23.12.2014 р., встановлений законом строк був пропущений і у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для відкриття виконавчого провадження, та для вчинення відповідних виконавчих дій.

Тому суд знаходить обґрунтованими і правомірними оскаржувані заявником постанови від 24.02.2016 р., винесені начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4

Крім цього, зважаючи на викладене вище, суд знаходить обґрунтованою постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 від 01.03.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-245/2011.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на постанови головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк із дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення ухвали з моменту отримання її копії.

Суддя Л.І. Селіщева