У х в а л а

5 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права користування майном і виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 13 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задовольнив, постановив: припинити права користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 21/50 частини домоволодіння та виселити відповідачів з займаного житлового приміщення; у задоволенні зустрічного відмовити.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині припинення права користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 21/50 частини домоволодіння та виселення скасував, постановив нове рішення яким у задоволенні позову в цій частині відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнила, рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в позбавленні

ОСОБА_5, ОСОБА_4 права користування 21/50 частини домоволодіння та виселення скасувала, залишила в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

29 червня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 391, 405 Цивільного кодексу України та статті 156 Житлового кодексу Української РСР.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року, 21 січня та 25 лютого 2015 року, в яких, на їх думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що право користування частиною домоволодіння припинилося у зв'язку зі смертю власника цього майна.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 липня 2012 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, указав на те, що позивач не довів фактів створення йому відповідачем перешкод у користуванні власністю;

- в ухвалі від 21 січня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зазначив, що відповідачка у встановлений законом спосіб набула право користування житловою кімнатою, а тому підстави для її виселення відсутні;

- в ухвалі від 25 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши ухвалені у справі судові рішення без змін, дійшов висновку, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє відповідача права користування спірною квартирою.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права користування майном та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня

2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема