АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шевчук А.В.
№22-ц/796/6726/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів нa утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 12 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 30.09.2015 року до повноліття дитини.

В мотивування вимог посилалася на те, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 23.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що суд застосував положення ст.. 183 СК України, тоді як вона просила застосувати ст. 184 СК України та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, судом не враховано, що основним доходом відповідача є дохід від його підприємницької діяльності, який є нерегулярним і змінюється в залежності від різних чинників, тобто дохід відповідача є нерегулярним та мінливим, що відповідно до ст. 184 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Зазначила, що відмовляючи у задоволенні її клопотань про витребування доказів, судом було порушено ст.. 10 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, суд виходив з обов'язку батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.02.2011 року, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.09.2015 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем.

Проте, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини.

За довідкою від 18.01.2016 року №1 ОСОБА_3 з 01.03.2013 року офіційно працює на посаді комерційного директора ТОВ «APT КОМ» і щомісячно отримує заробітну платню у середньому розмірі 3 154 грн.

Згідно копій податкових декларацій та довідки ДПІ у Деснянському районі Головного Управління ДФС у м. Києві від 13.11.2015 року ФОП-підприємець ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 року по 01.11.2015 року доходу від підприємницької діяльності не отримував.

У відповідача ОСОБА_3 є також малолітня донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2011 року стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини доходів останнього, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 та копією зазначеного рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст..ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13.

Таким чином, підстав стягувати аліменти в твердій грошовій сумі - немає, оскільки відповідач працевлаштований та отримує стабільних дохід.

Доводи апелянта про визначення судом способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не містять істотних умов, за яких можливе таке визначення, оскільки відповідачем не надано доказів про нерегулярність та мінливість його доходу.

Крім того,спірність питання про розмір аліментів не позбавляє ОСОБА_1, як матір права зажадати від батька компенсації понесених додаткових витрат відповідно до ст. 185 СК України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді