Справа № 482/101/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Андреєвої Ю.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаними вимогами до відповідача, які в подальшому зменшила. Обґрунтовує їх тим, що 31 жовтня 2014 р. позичила відповідачу 7 500 грн, з їх поверненням 12 листопада 2014 року, про що склали відповідну розписку.

Вказала, що до цього часу відповідач борг не повернула.

З посиланням на ці обставини та статті 22, 207, 509, 530, 613, 625, 1047 і 1049 ЦК України просила стягнути з відповідачки борг у сумі 7 500 грн, три проценти річних, що складає 298,36 грн та інфляційні втрати у сумі 3 825 грн, а всього 11 623,36 грн та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи тим, що відповідач не брала у позивача гроші в борг, тобто між ними не було укладено договір позики.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає виходячи з таких підстав.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК).

В силу ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено наступне.

У 2013 р. позивач ОСОБА_5 уклала кредитний договір з акціонерним товариством «ОСОБА_6 Капітал», за умовами якого отримала в кредит 20 000 грн. На погашення боргу за цим кредитним договором ОСОБА_5 щомісячно передавала гроші своїй знайомій відповідачу ОСОБА_7, яка на той час працювала у вказаному Банку.

Відповідач ОСОБА_7 отримані від ОСОБА_5 грошові кошти не спрямовувала на погашення кредиту останньої, а використовувала у власних цілях.

Таким чином, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_5 9 500 грн, якими повинна була погасити кредит останньої.

31 жовтня 2014 р. ОСОБА_7 повернула ОСОБА_5 2 000 грн, а на решту суми, тобто 7 500 грн написала безгрошову боргову розписка, в якій вона зобовязалась повернути гроші ОСОБА_5 до 12 листопада 2014 р.

10 червня 2015 р. відповідач ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 і їй присвоєно прізвище «Гроза».

Вказані обставини представниками сторін не оспорюються.

Викладене підтверджується і постановою заступника начальника слідчого відділення Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області від 21 липня 2015 р., за яким закрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_5 щодо вчинення ОСОБА_4 (ОСОБА_7А.) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказана постанова правоохоронного органу ОСОБА_5 не оскаржувалась.

Вказана обставина підтверджується і випискою наданою публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_10» з рахунку ОСОБА_3

Наведене свідчить, що перед написанням боргової розписки між сторонами існували правовідносини щодо погашення відповідачкою за позивачку боргу за кредитним договором, а саме договір доручення, передбачений положеннями ст. 1000 ЦК України.

За правилами ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних правових норм видно, що новація це угода про заміну первинного зобовязання новим зобовязанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового звязку сторін, оскільки замість зобовязання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобовязання.

Юридичною підставою для зобовязання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобовязання.

Угода про заміну первинного зобовязання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є предмет, вказівка на колишнє й нове зобовязання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору доручення; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору доручення, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобовязується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобовязань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК); дійсність первинного зобовязання.

Зміст позовної заяви та письмової розписки взагалі не свідчить про факт існування між сторонами будь-яких первинних договірних зобовязань до складання спірної боргової розписки, домовленості про новацію та нове зобовязання, а ураховуючи, що договір позики між сторонами не був укладений за безгрошовістю боргової розписки, то й відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як заявлені безпідставно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий