АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5207/16 Справа № 199/8621/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради за участю третьої особи Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2013 року Дніпропетровською міською радою винесено рішення № 120/45, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку по вул. Белградській, будівельний номер 20, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

28 квітня 2013 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку, будівельний номер 20, площею 0,1 га, яка розташована в м. Дніпропетровську по вул. Белградській. Згідно зі свідоцтвом про право власності власником земельної ділянки є ОСОБА_3

Вважає, що Дніпропетровська міська рада не мала права ухвалювати рішення від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_3 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Белградській, 20, оскільки рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 20 грудня 1996 року № 624/2 «Про відведення земельної ділянки по вул. Східній, 29а гр. ОСОБА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку» було чинним, земельна ділянка була виділена для приватизації іншій особі.

Дніпропетровська міська рада також не мала права рішенням від 25 грудня 2013 року № 120/45 «Про передачу земельної ділянки по вул. Белградській, 20 у власність гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» передавати земельну ділянку у власність, оскільки земельні ділянки по вул. Белградській, 20 та по вул. Східній, 29а є однією земельною ділянкою з різними адресами.

З урахуванням викладеного, просив визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року про погодження ОСОБА_3 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Белградській, 20 у м. Дніпропетровську; визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 120/45 «Про передачу земельної ділянки по вул. Белградській, 20 у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 28 квітня 2014 року CAE № 843180, видане ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:679:0072; зобов'язати ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по вул. Белградській, 20 у м. Дніпропетровську, кадастровий номер :01:679:0072.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.211-215).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, тоді як рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення міської ради від 25 липня 2007 року щодо погодження відповідачу ОСОБА_3 місця розташування житлового будинку по вул. Белградській, 20, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсними рішення міської ради від 25 грудня 2013 року щодо передачі відповідачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по вул. Белградській, 20 та свідоцтва про право власності, суд виходив із того, що спірна ділянка у власність чи у користування у встановленому законом порядку передана нікому не була, була вільною, в тому числі від забудови.

Проте з висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 20 грудня 1996 року № 624/2 ОСОБА_2 була відведена земельна ділянка площею 0,10 га по вул. Східній, 29а у м. Дніпропетровську для будівництва індивідуального житлового будинку та видано генеральний план, затверджений 20 січня 1997 року головним архітектором та інженером виконкому у справах будівництва і архітектури, в якому визначена площа земельної ділянки (29,0х34,50) 0,10 га та зазначена експлікація ділянки: 1) житловий будинок; 2) сарай; 3) літня кухня; 4) вбиральня; 5) гараж; 6) сад; 7) город.

Будь-яких споруд із 1996 року на цій земельній ділянці позивач не зводив, не здійснював будівництво, але сплачував земельний податок.

15 лютого 2008 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради винесено рішення № 48 «Про втрату чинності рішення виконкому районної ради від 20 грудня 1996 року № 624/2 «Про відведення земельної ділянки по вул. Східній, 29а гр. ОСОБА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку», яке за протестом прокуратури м. Дніпропетровська рішенням виконкому від 10 листопада 2011 року № 8/9-6 було скасовано.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року відмовлено у задоволенні позову Дніпропетровського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки.

25 квітня 2006 року відповідачем на ім»я міського голови подано заяву про відвід земельної ділянки під будівництво по вул. Белградській у м. Дніпропетровську.

25 грудня 2013 року Дніпропетровською міською радою винесено рішення № 120/45, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку по вул. Белградській, будівельний номер 20, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

28 квітня 2013 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку, будівельний номер 20, площею 0,1 га, яка розташована в м. Дніпропетровську по вул. Белградській. Згідно зі свідоцтвом про право власності власником земельної ділянки є ОСОБА_3

Крім того, у період із 1997 року до 2008 року позивачем було виготовлено ряд документів для будівництва будинку та його приватизації.

При розгляді цивільної справи за позовом Дніпропетровського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди встановлено, що земельна ділянка по вул. Східній, 29а у м. Дніпропетровську співпадає із ділянкою по вул. Белградській, 20 у м. Дніпропетровську, у звязку із чим у задоволенні позову прокурора відмовлено. Крім того, ОСОБА_2 користується спірною земельною ділянкою на законних підставах, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 20 грудня 1996 року.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з обєктивних і субєктивних причин.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у ст. 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140 149 ЗК України.

З викладеного вбачається, що виділення цієї ділянки у власність відповідачу можливе лише після її вилучення у позивача у встановленому законом порядку (ст. 141 ЗК України у редакції 2001 року) і припинення його права користування, чого зроблено не було та в свою чергу призводить до порушення положень ст. 116 ЗК України.

Таким чином, спочатку потрібно було вилучити у встановленому законом порядку земельну ділянку у її землекористувача, а потім вирішувати питання про надання її іншим особам.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-267цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з визнанням права користування земельною ділянкою, тому розгляд такої справи згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України, відбувається за правилами цивільного судочинства.

У частині зобов»язання відповідача відновити стан земельної ділянки, рішення суду позивачем фактично не оспорюється, оскільки в апеляційній скарзі відсутні доводи з цього приводу, а тому в цій частинні рішення суду апеляційним судом не ревізується.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_3 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Бєлградській, 20 у м.Дніпропетровську.

Визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 120/45 про передачу земельної ділянкипо вулиці Бєлградській, 20 у м.Дніпропетровську у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 28 квітня 2014 року САЕ №843180, видане ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер:01:679:0072.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 779, 52 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6