ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/472/14-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шабас О.С.,

при секретарі Цилюрик Т.А., Бойко І.О., Дудій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Золочів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівське», третя особа: Відділ державного земельного агенства у Золочівському районі Харківської області, про стягнення заборгованості по орендній платі, розірвання договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила розірвати укладений між нею та відповідачем договір оренди земельної ділянки, стягнути з відповідача на користь позивача за несвоєчасну сплату орендної плати за вказаним договором за 2014 рік 105, 80 гривень пені, 1388, 20 гривень інфляційних за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, 86, 95 гривень 3 % річних в цілому 1580,95 гривень, а також суми недоплати за період 2011-2013 роки в розмірі 2801,82 гривень, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що дійсно між нею та відповідачем 04 травня 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №024187 від 08 червня 2005 року. Проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, без дозволу передає ділянку у суборенду, ним не розроблено проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, орендну плату не сплачує або виплачує не у повному обсязі, так, за 2014 рік сплачено із запізненням, не доплачено у 2011-2013 роках, так як орендна плата видавалася у натуральній формі за завищеними цінами. Добровільно розірвати договір відповідач не погоджується в звязку з чим позивач була змушена звернутися до суду сплативши судовий збір.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявилася, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити з наведених у позові мотивів.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, просив справу розглядати за його відсутності. В своїх письмових запереченнях, проти позову заперечував у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зауважив, що дійсно між сторонами існують договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки позивача. Проте орендна плата виплачувалася у вказаному у договорі розмірі у вигляді натуральної продукції та на момент отримання позивач погоджувалася із цінами на продукцію, тобто недоплата за 2011-2013 роки відсутня. Відтак відсутні відомості щодо системності невиконання своїх обовязків за договором відповідно й відсутні підстави для його розірвання. Стосовно доводів про передачу в суборенду вказував на їх недоведеність. Щодо обвязку орендатора розробляти проект землеустрою зауважив, що законодавцем усунуто вказану вимогу.

Представник третьої особи надав суду письмові заперечення, в яких просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відділу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04 травня 2007 року позивач ОСОБА_3 з одного боку, як орендодавець, та відповідач ОСОБА_4 товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівське», в особі директора ОСОБА_5, з другого, як орендар, уклали договір оренди землі (надалі Договір ).

21 лютого 1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб, про що Одноробівською сільскою радою Золочівського району Харківської області у книзі реєстрації актів про одруження того ж дня зроблено запис №4 та видано відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №017266, після одруження подружжя обрало спільне прізвище ОСОБА_6.

Згідно із п. 1 Договору орендодавець приймає, а орендар передає в строкове платне користування земельну ділянку площею (5,1980 га) сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, що належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №024187 від 08 червня 2005 року. Договір укладено строком на 15 років. Пункт 9 Договору вказує, що орендна плата за договором визначається у грошовій формі на загальну суму 684 гривні, передбачена можливість внесення орендної плати як у грошовій, так і у натуральній формі за цінами не вище державних закупівельних цін.

Сторони в судовому засіданні визнали, що в подальшому, без укладення додаткової угоди, орендна плата сплачувалася із розрахунку 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідно до рекомендацій Указу Президента України.

Граничним строком сплати орендної плати визначено 20 число місяця після закінчення календарного року за який вноситься орендна плата. Визначено п.п. 15-17 Договору, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, умови збереження: використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Пункт 38 Договору визначає, що договір припиняється за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Договір зареєстровано у ХРФ ЦДЗК 18 січня 2008 року. Ділянка за актом приймання-передачі земельної ділянки була передана орендодавцю, що засвідчено підписами сторін та печаткою юридичної особи.

Згідно із довідкою Золочівської районної державної адміністрації Управління агропромислового розвитку від 29 грудня 2014 року №497 надано інформацію про середні ціни на вироблену продукцію по сільськогосподарським підприємствам Золочівського району згідно статистичних даних за формою №50-сг(річна) «Вартість виробничої продукції сільськогосподарського господарства з економічних показників роботи сільськогосподарських підприємств Золочівського району». Так, зокрема, вартість тонни сільськогосподарської продукції: у 2010 році кукурудзи становила 1072 гривні, пшениці 1027 гривень, у 2011 році кукурудзи 807 гривень, пшениці 933 гривні, у 2012 році кукурудзи 1200 гривень, пшениці 1200 гривень, у 2013 році кукурудзи 1200 гривень, пшениці 1004 гривень, ячменю 1440 гривень.

За інформацією СТОВ «Петрівське», що підтверджена відомостями про виплату грошових коштів та накладними на видачу сільськогосподарської продукції орендодавець ОСОБА_1 від орендаря СТОВ «Петрівське» в якості орендної плати отримала у серпні 2011 року пшениці 500 кг на суму 825 гривень, у грудні 2011 року пшениці 500 кг на суму 1000 грн, у грудні 2012 року кукурудзи 1688 кг на суму 3207,20 грн, у грудні 2013 року пшениці 200 кг та ячменю 300 кг на загальну суму 900 грн, у грудні 2013 року кукурудзи 1538 кг на суму 2306,82 гривень.

Відповідачем надано копії наказів по підприємству СТОВ «Петрівське» про встановлення цін на натуральну продукцію.

Довідкою управління забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної інформації від 04 грудня 2015 року встановлено, що департаментом опрацьовано лист СТОВ «Петрівське», який надійшов з Департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної державної інформації та встановлено відсутність запитуваних відомостей.

В якості доказу погашення заборгованості з орендної плати відповідачем надано довідку, з якої вбачається, що згідно видаткового касового ордеру від 16 грудня 2015 року СТОВ «Петрівське» сплатило позивачу 8547, 51 гривню.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним Кодексом України (надалі Кодекс), Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92/2002 (надалі Указ), Податкового кодексу України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 № 191-VIII. При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеного у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, судом прийнято до уваги п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" надано поняття орендної плати, так, орендною платою за землю - є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Стаття 24 вказаного Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати.

Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Наслідки розірвання договору оренди обумовлені у ст. 34 Закону, так, зокрема, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Положеннями ст. 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Стаття 96 Земельного Кодексу України перелічує обов'язки землекористувачів, так, серед іншого землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі.

Частина 4 ст. 124 Земельного Кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 141 Земельного кодексу України перелічує підстави припинення права користування земельною ділянкою. Серед іншого, до них відносяться: г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частиною 1 Указу визначається пріоритетним завдання пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Відповідно до п.п.164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід від надання майна в оренду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 цього Кодексу.

За п.п.170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих).

Підпункт 168.1.1 пункту 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлює, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» 04.06.2009 № 1443-VI внесено зміни до Земельного Кодексу України, відповідно статтю 22 після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "4. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель". У зв'язку з цим частину четверту постановлено вважати частиною п'ятою. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 № 191-VIII виключено частину 4 статті 22 Земельного Кодексу України.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відтак судом встановлено, що 04 травня 2007 року між сторонами було укладено договір оренди, відповідно до положень ст. 124 ЗК України. Сторонами було погоджене платне користування СТОВ «Петрівське» земельною ділянкою належною позивачу. Розмір орендної плати у Договорі визначений у сумі 684 гривні, проте сторонами у судовому засіданні визнано, що після виходу Указу, за взаємною згодою сторін виплата орендної плати здійснювалася на рівні 3% від вартості земельної ділянки, з відповідними індексами. Обовязки сторін визначені у Договорі дублюють положення ст. 96 Земельного Кодексу України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація Договору проведена 18 січня 2008 року. Відповідно до норм Податкового кодексу України, СТОВ "Петрівське" як податковий агент сплачувало податок з прибутків позивача.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірний договір укладеним 04 травня 2007 року, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відповідно з цього часу, тобто з 04 травня 2007 року суд і обраховує строк з якого відповідач мав сплачувати орендну плату позивачу.

Відповідачем здійснено розрахунок по орендній платі із позивачем 16 грудня 2015 року за 2014 та 2015 роки на суму 8547, 51 гривень.

В якості підстави для розірвання договору оренди позивач вказує недоплату орендної плати 2011-2013 роках через завищення цін на натуральну продукцію, що на його думку, утворює системність порушень прав позивача.

Щодо доводів позивача про недоплату орендної сплати у 2011-2013 роках, суд виходить з наступного. Так, відповідно до п.9 спірного Договору сторони домовилися про можливість внесення орендної плати не лише у грошовій формі, а і у натуральній формі за цінами не вище державних закупівельних цін. Відповідачем надано відомості про виплату орендної плати у натуральній формі, що відображено у накладних на видачу сільськогосподарської продукції, наказах по підприємству про встановлення цін на натуральну продукцію.

Позивачем надано довідку Золочівської районної державної адміністрації Управління агропромислового розвитку від 29 грудня 2014 року №497, в якості доказу завищення цін, проте вказаною довідкою закріплені середні ціни на вироблену продукцію по сільськогосподарським підприємствам Золочівського району Харківської області, а не дані про державні закупівельні ціни за 2011-2013 роки, за яких держава проводила закупівлю кукурудзи, пшениці, ячменю у виробників сільськогосподарської продукції. Відтак суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт завищення цін на натуральну продукцію відповідачем при виплаті орендної плати у натуральній формі за 2011-2013 роки.

Щодо доводів позивача про передачу її ділянки відповідачем у суборенду іншим підприємствам, як ще одну підставу для розірвання договору оренди, суд також вважає вказані вимоги недоведеними, так як в їх обґрунтування позивачем в порушення вимог ст.ст. 10, 27, 59, 60 ЦПК України не додано жодних доказів, як то договір суборенди про передачу її ділянки тощо.

Щодо вимог позивача про розірвання договору через невиконання відповідачем обовязків щодо розроблення та затвердження у встановленому порядку проекту землеустрою, що забезпечують екологічне та економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, суд погоджується з доводами відповідача, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» усунуто вказані вимоги, та відповідно в даний час це не може слугувати підставою для розірвання спірного договору оренди.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних за несвоєчасний розрахунок по виплаті орендної плати позивач та її представник наводять розрахунок суд частково погоджується з наведеним розрахунком із урахуванням положень ст. 625 ЦК України та пунктів 10, 11, 14 Договору.

Так, беручи до уваги проведення виплати орендної плати за 2014 та 2015 роки 16 грудня 2015 року зазначено, що пеня за кожен день прострочки за 2014 рік становить 330*3206*0,01%=105,80 гривень, де 3206,00 гривень це сума боргу (орендна плата), 330 кількість днів прострочки, 0,01% - ставка, суд погоджується з вказаним розрахунком. Розрахунок відсотків річних позивачем приведено таким чином 3206,00*3%/365*330=86,95 гривень, де 3206,00 гривень це сума боргу (орендна плата), 330 кількість днів, 365 кількість днів у році, суд також погоджується з вказаним розрахунком. Обгрунтовуючи вимоги щодо нарахування інфляційних за 2015 рік наведено розрахунок 103.1%*105,3%*110,8%*114,0%*102,2%*100,4%*99,0%*99,21%*102,3%*98,78%*102,2*100,4%*=143,3 відсоток інфляційних за рік*3206,0 грн. суми боргу =4594,20 сума боргу з урахуванням річного індексу інфляції-3206,0 грн. суми боргу=1388,20 гривень інфляційні за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, проте суд частково погоджується з вказаним розрахунком за вирахуванням інфляційних за січень 2015 року, та стягує 1173,40 гривень.

Відтак, суд розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши земельні ділянки позивача, сплачував позивачу орендну плату в натуральній або грошовій формі, допускаючи прострочення сплати. Проте наявність вказаного прострочення виплати орендної плати має наслідком лише нарахування пені, 3% річних та інфляційних, але не є достатньою обставиною для констатації систематичного невиконанням відповідачем зобовязань за договором оренди від 04 травня 2007 року по сплаті орендної плати, тобто не є підставою для розірвання договору в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.38 Договору.

Одночасно, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись вказаними нормами матеріального закону та 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівське» на користь ОСОБА_1 105 гривень 80 копійок - пені, 86 гривень 95 копійок - 3 відсотки річних та 1173 гривні 40 копійок інфляційних, на загальну суму 1366 гривень 15 копійок за договором оренди землі від 04 травня 2007 року.

3.Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівське» на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судових витрат, в іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: О.С. Шабас