АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 88ц/790/12/16 Головуючий - 1 інст. - Аркатова К.В.
Справа № 638/2461/14-ц
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року по справі з позовом ОСОБА_2 до Державного казначейства служби України, Жовтневого районного суду м. Полтави, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів,

у с т а н о в и л а:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн. 00 коп. з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року рішення районного суду змінено, в частині часткового задоволення позову рішення суду скасовано, в цій частині в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2 Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення цього ж суду від 12 лютого 2015 року.

Заявник зокрема зазначив, що апеляційний суд, відмовляючи в позові, виходив із того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року у справі за його позовом до Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Полтавської області стягнуто 328 860 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. З таким висновком погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи ухвалою від 10 вересня 2015 року без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Однак він так і не скористався своїм правом на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за рахунок держави, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, скасовано. Вважає, що ця обставина є нововиявленою.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року та залишити без змін рішення Дзержинського районного суду від 04 листопада 2014 року.

Заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Встановлення цих обставин є підставою для скасування рішення, ухвали суду, судового наказу за умови, коли від їх наявності чи відсутності залежали наслідки справи.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (абзаци перший, третій) роз'яснено, що скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Матеріали справ свідчать, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн. 00 коп. з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами досудового слідства та суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн. 00 коп. з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року, апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області задоволено. Рішення районного суду змінено, в частині часткового задоволення позову рішення суду скасовано, в цій частині в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Залишаючи без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року, суд касаційної інстанції вважав обґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 вже скористався правом на відшкодування шкоди, завданої його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за рахунок держави на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року.

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Дзержинського району м. Харкова від 14 липня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що на даний час цей позов за його заявою залишено без розгляду.

Оскільки суд апеляційної інстанції обґрунтував своє рішення скасованим рішенням, це є нововиявленою обставиною, у зв'язку з чим рішення Апеляційного суду Харківської області рішення від 12 лютого 2015 року підлягає скасуванню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 04 листопада 2014 року відповідно до вимог частини 1 статі 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області підлягає задоволенню, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року - скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн. 00 коп. з єдиного казначейського рахунку з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № 2942, складеного 18 квітня 2014 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 5 статті 3 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (з наступними змінами) «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин (стаття 11 ЦК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Матеріали справи свідчать, що були порушені кримінальні справи: постановою слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ МВС України в Харківській області від 19 лютого 2010 року - за фактом задоволення шахрайським шляхом майна ТОВ «Ідалія» в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України; постановрю слідчого СУ ГУМУС України в Полтавській області від 19 вересня 2010 року - за ознаками цього злочину відносно позивача та інших осіб; постановою СУ УМСД в Полтавські області від 05 листопада 2010 року - за ознаками злочину, передбаченого частинам 2, 3 статті 358 КК України.

У подальшому постановою Жовтневого районного суду м. Полтави від 26 листопада 2010 року після скасування Апеляційним судом Полтавської області постанови районного суду від 27 вересня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивача було взято під варту, постановою цього ж суду від 14 січня 2011 року продовжено термін тримання під вартою до 4-х місяців.

Згідно з довідкою Полтавського слідчого ізолятора позивача звільнено з-під варти 26 січня 2011 року, а постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальну справу відносно нього закрито у зв'язку з відсутністю у його діях ознак злочинів, передбачених статтями 190, 358 КК України - заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою та підроблення з метою використання офіційних документів, а також виготовлення підробних печаток та використання завідомо підроблених документів.

Одночасно скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив стягнути моральну шкоду у розмірі 986 580 грн. 00 коп., яка заподіяна безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Однак вимоги ОСОБА_2 щодо компенсації моральної шкоди вже були предметом судового розгляду.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно. При цьому стягнуто з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2 компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 45 000 грн. 00 коп. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно. Стягнуто з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2 компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокуратури Харківської області про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року у вищевказаній справі.

Оскільки ОСОБА_2 вже скористався своїм правом на захист шляхом пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди, про що вже було постановлено вищевказане рішення, підстав для стягнення на його користь з Державного казначейства служби України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача компенсації на відшкодування моральної шкоди у суду першої інстанції не було.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статі 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319, 365 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року скасувати.

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 986 580 грн. 00 коп. з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний