Провадження №2/522/1992/16
УХВАЛА

06 липня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Шостої Одеської державної нотаріальної контори про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28.10.2015 року звернувся до суду з позовом, в останній редакції від 30.12.2015 року, за яким позовні вимоги предявив до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Шостої Одеської державної нотаріальної контори та просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.09.2014 року, зареєстроване за №7-743, і видане державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті 30.12.2013 року ОСОБА_5 в частині складу спадщину, на яку видано свідоцтво, а саме: 55/1000 частин домоволодіння, куди входить житловий будинок під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння.

11.05.2016 року до суду надійшло клопотання представника позивача про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на: 55/1000 частин домоволодіння, куди входить житловий будинок під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння, що знаходиться в м. Одесі по пров. Кордонний, 3, та зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2014 року №7-743 (т.2, а.с.3-5). В обґрунтування поданої заяви зазначив, що в добровільному порядку врегулювати спір є неможливим. Також посилається на те, що невжиття заходів із забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення їх позовних вимог.

У судовому засіданні 06.07.2016 року представник позивача ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 08.05.2015 року) подане клопотання підтримав та просив задовольнити, наклавши арешт на частину домоволодіння. Додатково зазначив, що позивачу та її доньки надходили телефоні дзвінки від незнайомих осіб, які цікавились спірним майном, зі слів цих осіб відповідач пропонував купити вказане приміщення. Вважає, що існує загроза відчуження майна, стосовно якого оскаржується відповідне свідоцтво.

Представник відповідача ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 21.01.2016 року) у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити. Зазначив, що спір стовно земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння, ще не вирішений судом, та неможливо оформити відчуження без земельної ділянки. Заперечував посилання представника позивача щодо намагань відповідача продати майно, оскільки до теперішнього часу частка відповідача та земельна ділянка не виділені.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти заявленого клопотання про забезпечення позову заперечував, вважає недоцільним. Зазначив, що відчуження частини домоволодіння без його згоди та згоди позивачки є неможливим.

У судове засідання не зявились представники Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Шостої Одеської державної нотаріальної контори, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, з урахуванням вимог ч.2 ст.. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності вказаних сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вбачає, що спір виник стовного визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2014 року, зареєстрованого за №7-743, виданого ОСОБА_2 державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті 30.12.2013 року ОСОБА_5 в частині складу спадщину, на яку видано свідоцтво, а саме: 55/1000 частин домоволодіння, куди входить житловий будинок під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у період шлюбу, а саме 24 квітня 1992 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3426 спадкодавець ОСОБА_5 та ОСОБА_1 придбали 7/20 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі, а у 1999 році вони приватизували земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок, площею 0,0546 га.

Разом з тим, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2002 року по справі №2-968/02 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/40 частини вказаного домоволодіння та визнано за нею право власності на 1/2 частину приватизованої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0546 га.

20 листопада 2013 року ОСОБА_5 заповідав все своє майно відповідачу, а 30.12.2013 року помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку успадкував відповідач ОСОБА_2 та на ім'я якого 30 вересня 2014 року було видано Свідоцтво про право власності на 55/1000 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі, чим на думку позивача порушено її право власності. При цьому 55/1000 частин домоволодіння складається з: житлового будинку під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння.(а.с.15).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вбачає, що предметом позову є часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно 55/1000 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі. Тобто, право відповідача на частину домоволодіння, отриманого за заповітом після смерті ОСОБА_5, визнається позивачем. При цьому, позивач при обґрунтуванні позовних вимог не визначає, в якій саме частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом має бути визнано недійсним та стосовно якої частини домоволодіння. Також позивачем та його представником не надано суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх посилань щодо намагань відповідача продати спірне майно.

Таким чином, суд, з урахування меж забезпечення позову та предявлених вимог, приймаючи до уваги інтереси власника майна, перевіривши безпосередній зв'язок об'єктів забезпечення з предметом спору, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 154, ч.2 ст. 169, 208-210 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.

06.07.2016