У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення всіх належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку та сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної МариниАнатоліївни на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь всі належні суми при звільненні працівника у розмірі 53 361 грн 34 коп.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 20 листопада 2014 року, за згодою сторін, його було звільнено з посади головного юрисконсульта управління позовної роботи департаменту по боротьбі з проблемними активами юридичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк». Проте у день звільнення позивачу не виплачено банком усіх належних сум, що належали йому до виплати, зокрема компенсацію за вихід на роботі у вихідні дні в розмірі 3 140 грн 80 коп., суму компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1 694 грн 52 коп., середній заробіток за час затримки з 24 листопада 2014 року по 19 березня 2015 року в розмірі 45 187 грн 20 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3 382 грн 82 коп.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто із ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_6 заборгованість із виплати всіх належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку та суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 53 361 грн 34 ком., з яких: 3 140 грн 80 коп. - сума компенсації за вихід на роботу у вихідні дні; 1 694 грн 52 коп. - сума компенсації за невикористану щорічну відпустку; 45 187 грн 20 коп. - сума середнього заробітку за час затримки з 21 листопада 2014 року по 19 березня 2015 року включно; 3 382 грн 82 коп. - сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» на користь держави 533 грн 61 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працював у ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 02 квітня 2013 року по 20 листопада 2014 року.

Згідно з наказом від 29 березня 2013 року № 123-п ОСОБА_6 прийнятий на посаду головного юрисконсульта управління позовної роботи департаменту по боротьбі із проблемними активами юридичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а. с. 104).

ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи, інвалідність встановлена терміном до 01 жовтня 2014 року (а. с. 20). Згідно з довідкою акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 11 листопада 2014 року повторно проведено огляд ОСОБА_6 та встановлено йому ІІІ групу інвалідності на термін до 01 грудня 2015 року (а. с. 21).

Згідно з копією наказу від 18 листопада 2014 року № 563-п банком проведено виплату компенсації за невикористану відпустку 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік: з 02 квітня 2013 року по 01 квітня 2014 року - 24 дні, з 02 квітня 2014 року по 20 листопада 2014 року - 15 днів, а всього 39 календарних днів.

Відповідно до наказу від 18 листопада 2014 року № 563-п ОСОБА_6 звільнено з посади головного юрисконсульта управління позовної роботи департаменту по боротьбі з проблемними активами юридичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 3,105).

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_6 за листопад 2014 року в день його звільнення, а саме: 20 листопада 2014 року, всі суми, що належали до виплати від ПАТ «ВіЕйБі Банк», були йому виплачені (а. с. 15).

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «По відпустки» інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

Отже, дні відпустки розраховуються пропорційно відпрацьованому часу, а з дня присвоєння інвалідності ІІІ групи працівник за кожний відпрацьований робочий місяць отримує не 2 (24:12), а 2,2 (30:12) календарні дні відпустки.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством (частина 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Згідно з п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV«Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи щодо того, що позивач під час виконання трудових обов'язків працював у вихідні дні, у день звільнення компенсацію за таку роботу йому не проведено; позивач як інвалід ІІІ групи має право на основну щорічну відпустку тривалістю 26 календарних днів, оскільки відповідач не врахував такі обставини, позивачем не отримано компенсацію за невикористану відпустку з 3 дні; оскільки відповідач не провів остаточний розрахунок з позивачем, тому з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсація втрати частини заробітної плати, правильно визначив спірні правовідносини та обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 95, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 1, 2, 33, 34 Закону України «Про оплату праці», ч. 7 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «По відпустки», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Доводи касаційної скарги про те, що неповний розрахунок за заявленими позивачем виплатами не дає підстави для компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, судом не приймаються, оскільки до структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством (частина 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Отже, компенсаційні виплати за невикористану відпустку та суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Також не приймаються доводи касаційної скарги про неправильне нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такий визначений судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з останніх 2 місяців роботи позивача.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення суду залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук