Справа № 761/7179/16-ц
Провадження №2-о/761/154/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Зазначає, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1. в м. Махачкала Дагестанськой АРСР (на даний час - Республіка Дагестан Російської Федерації). В 1990 році заявник прибув на постійне проживання на територію України, що було зумовлене створенням сім'ї. Так, 10 вересня 1997р. був прийнятий на посаду слюсаря по ремонту автомобілів у ТОВ «Українсько-німецька автомобільна компанія «ДУАК», 01 лютого 1998р. переведений на посаду автослюсаря на підставі п.5) ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З 04 січня 1999р. працює на посаді директора СТО автомобілів (ЧП «Авто резерв»). Крім того, з 1990 року перебуває у сімейних відносинах з громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якою постійно проживаємо разом за адресою: АДРЕСА_1, пов'язані спільним побутом, однак без реєстрації шлюбу. В січні 2004р. дочка дружини - ОСОБА_5, взяла прізвище та по-батькові заявника. Враховуючи факт постійного проживання на території України з 1990 року, створення сім'ї з громадянкою України, факт трудових відносин з українським підприємтвом та виконання обов'язків громадянина України щодо сплати податків і зборів, встановлених законодавством України, неухильного додержання Конституції та Законів України протягом всього часу проживання на її території, підтвердженням чого є відсутність застосування будь-яких адміністративних стягнень чи кримінальних покарань до заявника з боку органів правоохоронної системи України, починаючи з 1990 року вважаю себе громадянином України.У листопаді 2015р. він звернувся до Департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України із зверненням щодо набуття громадянства України, на що мені було роз'яснено, що для встановлення належності до громадянства мені необхідно надати відповідне судове рішення, яким буде підтверджено факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Враховуючи, факт відсутності в паспорті громадянина СРСР колишнього зразка відмітки про прописку на території України, встановити належність до громадянства України за територіальним принципом в позасудовому порядку заявник не має можливості. При цьому, заявник наголошує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо. Беручи до уваги те, що заявник бажає отримати громадянство України, оскільки вже довгий час проживаю у даній державі та не маю наміру змінювати своє місце проживання, з метою отримання належного правового статусу, заявнику необхідно встановити факт свого постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, єдиним можливим способом якого, згідно наданої відповіді Державної міграційної служби, є відповідне рішення суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, просив задовольнити. Повідомив, що заявник багато років проживає в Україні, не має бажання змінювати місце проживання та вважає себе громадянином України.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином. Надіслав в адресу суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився у м. Махачкала Дагестанської АРСР.

Як свідчать матеріали справи з 1990 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_2.

10.09.1997 року ОСОБА_1 прийнято на посаду слюсаря по ремонту автомобілів у ТОВ «Українсько-німецька автомобільна компанія «ДУАК», з 01.02.1998 року переведений на посаду автослюсаря .

З 04.01.1999 року заявник працює в ЧП «Авторезерв» на посаді директора СТО автомобілів.

Також як свідчать матеріали справи заявник із сім»єю проживає за адресою6 АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_1 пояснив в судовому засіданні, що враховуючи факт постійного проживання на території України з 1990 року, створення сім'ї з громадянкою України, факт трудових відносин з українським підприємтвом та виконання обов»язків громадянина України щодо сплати податків і зборів, встановлених законодавством України, неухильного додержання Конституції та Законів України протягом всього часу проживання на її території, підтвердженням чого є відсутність застосування будь-яких адміністративних стягнень чи кримінальних покарань з боку органів правоохоронної системи України, починаючи з 1990 року заявник вважає себе громадянином України.

У листопаді 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідного органу одо набуття громадянства України де було роз»яснено наступне: для встановлення належності до громадянства необхідно надати відповідне судове рішення , яким буде підтверджено факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 р. або на момент набрання чинності Законом України 2Прот громадянство України» (13.11.1991 року).

За приписами ст. 256 ЦПК України розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч.ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

13.11.2015 р. Державною міграційною службою України ОСОБА_1 надано відповідь про те, що питання документування паспортом громадянина України може бути вирішено лише після набуття громадянства України, зважаючи на відсутність документального підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому роз»яснено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 чи 2 Закону України «Про громадянства України», особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України або проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала в громадянстві колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання або проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення, яким підтверджується зазначений факт.

Враховуючи, факт відсутності в паспорті громадянина СРСР колишнього зразка відмітки про прописку на території України, встановити належність ОСОБА_1 до громадянства України за територіальним принципом в позасудовому порядку я не маю можливості.

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які зазначили про те, що ОСОБА_1 станом на проголошення незалежності України проживав у м. Києві разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_1. Заявник і на даний час і проживає і працює в України, вважає себе громадянином даної держави.

Беручи до уваги те, що бажання ОСОБА_1 громадянство України, оскільки вже довгий час проживаю на її території та не має наміру змінювати своє місце проживання, з метою отримання належного правового статусу, та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 оскільки, єдиним можливим способом отримати такий статус є відповідне рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 3,10,57,169, 234 ЦПК України, Законом України «Про громадянство» , суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя