Справа № 438/1454/15 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/4983/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні заявника ОСОБА_2, представника заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство закордонних справ України, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, Державне агентство земельних ресурсів України, Міністерство фінансів України про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство закордонних справ України, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, Державне агентство земельних ресурсів України, Міністерство фінансів України про встановлення фактів, що мають юридичне значення - відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті, встановивши факти, які мають юридичне значення. Вважають, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що суддя протиправно, послався на норми, на які не повинен посилатися і умисно не взяв до уваги жодні пояснення та докази ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ані пояснення та докази представників ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Зазначають, що судом умисно в рішенні не надано правової оцінки жодному поясненню та доказу наданому заявниками та їх представниками, в тому числі і архівним довідкам про залишене майно і землю в с.Чорноріки (Польща) і отримане майно і землю в м.Бориславі. Також, зазначають, що судом умисно не зазначено, з яких підстав суд відхилив докази, наведені заявниками та їх представниками.

В судове засідання окрім заявника ОСОБА_2, представника заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 решта особи, що беруть участь у справі (їх представники), після зміни складу суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси одного із заявників, яка не з'явилася, - у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 та представників обох заявників на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 60, 234, 256 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні заяви, - виходив з того, що заявники у першій поданій ними до суду заяві просять встановити факти, що мають юридичне значення формулюючи свої вимоги наступним чином: «що надано переселеній родині ОСОБА_10 органами влади м.Борислава, договірної сторони України, в 1945-1949р. згідно п.1 Міждержавної угоди від 09.09.1944 р., яка стала частиною законодавства України та внесена в ЄДР нормативно-правових актів України 11.05.2006 р. і опублікована в офіційному віснику 24.05.2006 р. №19 ст.1045 і обов'язкова до виконання на території України; що саме належить переселеній родині ОСОБА_10 на праві власності в м.Бориславі в Україні в 1945-1949 р.р.; скільки га землі надали переселеній родині ОСОБА_10 органи влади м.Борислава договірної сторони України 1945-1949 р.р.». Однак, оцінюючи ці вимоги з позицій ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки наявність переданого переселеній родині ОСОБА_10 майна та землі може бути встановлена лише шляхом отримання відповідей на запитувану заявниками інформацію з архівних установ України, оскільки така інформація має виключно конкретний характер і бути встановлена судом в порядку встановлення факту, що має юридичне значення не може. Що стосується інших вимог, викладених в зверненні заявниць до суду у наступній формі «уточненні та обґрунтовані вимоги заяви про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 31.03.2016р., зокрема «встановити юридичний факт примусового переселення з села Чорноріки Кроснянського повіту, а не з Саноцького повіту Жешівського воєводства Польщі, сім'ї ОСОБА_10 1889 р.н., в тому числі ОСОБА_6 - 1933 р.н. та ОСОБА_7 1935 р.н. на територію УРСР у 1945р. на підставі Міждержавної Угоди від 09.09.1944р. між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення «Про евакуацію українського населення з території Польської Народної Республіки і польських громадян з території УРСР», суд відмовляючи в задоволенні заяви в цій частині заявлених вимог виходив з того, що судом у відповідності до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України може бути встановлено факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а не, як це вказують заявники з однієї адміністративно-територіальної одиниці замість іншої. Що стосується вимог заявниць щодо встановлення факту «приналежності сім'ї ОСОБА_10 у тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Рішення №983/32 від 20.12.1949р. Виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих «Про закріплення будинку по АДРЕСА_1 за переселенкою з Польщі ОСОБА_10 згідно опису майна зданого в Польщі та затвердження розрахунку за залишене майно в Польщі та отримане в УРСР та не завершений взаємозаліку примусово з переселеною сім'єю відповідно до архівних документів, арх. довідка про розпочатий та незавершений взаємозалік», - то суд не може встановити факт належності згаданого документа заявницям ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки це рішення видано саме стосовно закріплення будинку на АДРЕСА_1 за переселенкою з Польщі гр. ОСОБА_10, і відповідно змінювати його зміст в плані належності цього документа іншим особам, не зазначеним в цьому рішенні, суд не вправі. Стосовно вимог заявниць щодо встановлення факту «родинних стосунків ОСОБА_6 1933 р.н., ОСОБА_7, 1935 р.н. між ОСОБА_10, 1889 р.н., матір'ю, ОСОБА_12, батьком, ОСОБА_13 1914 р.н., сестрою, ОСОБА_14 1922 р.н. братом, ОСОБА_15 1920 р.н., братом та ОСОБА_16 1924 р.н. братом», то суду видалось незрозумілим, які саме, та між якими членами серед вказаних осіб слід встановити факт родинних стосунків, при цьому заявники та їхні представники не змогли в судовому засіданні пояснити хто ставить під сумнів наявність родинних стосунків (спорідненості) перелічених осіб, тому такі вимоги судом бути задоволені не можуть.

Аналізуючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах вимог первісної заяви та заяви-уточненні вимог заяви (а.с. 166-167) за винятком вимоги про встановлення факту належності сім'ї ОСОБА_10 рішення №983/32 від 20.12.1949 року виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих та не завершення взаємозаліку, - колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам справи та вимогам закону за винятком вирішення однієї із вимог, висновки стосовно якої обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

Так, як вбачається із заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення та заяви-уточненні вимог, - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (заявниками) було заявлено сім вимог, шість із яких є предметом аналізу у даному рішенні, а саме вимоги про:

1.що надано переселеній родині ОСОБА_10 органами влади м.Борислава, договірної сторони України, в 1945-1949р. згідно п.1 Міждержавної угоди від 09.09.1944 р., яка стала частиною законодавства України та внесена в ЄДР нормативно-правових актів України 11.05.2006 р. і опублікована в офіційному віснику 24.05.2006 р. №19 ст.1045 і обов'язкова до виконання на території України;

2.що саме належить переселеній родині ОСОБА_10 на праві власності в м.Бориславі в Україні в 1945-1949 р.р.;

3.скільки га землі надали переселеній родині ОСОБА_10 органи влади м.Борислава договірної сторони України 1945-1949 р.р.;

4.встановити юридичний факт примусового переселення з села Чорноріки Кроснянського повіту, а не з Саноцького повіту Жешівського воєводства Польщі, сім'ї ОСОБА_10 1889 р.н., в тому числі ОСОБА_6 - 1933 р.н. та ОСОБА_7 1935 р.н. на територію УРСР у 1945р. на підставі Міждержавної Угоди від 09.09.1944р. між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення «Про евакуацію українського населення з території Польської Народної Республіки і польських громадян з території УРСР»;

5.родинних стосунків ОСОБА_6 1933 р.н., ОСОБА_7, 1935 р.н. між ОСОБА_10, 1889 р.н., матір'ю, ОСОБА_12, батьком, ОСОБА_13 1914 р.н., сестрою, ОСОБА_14 1922 р.н. братом, ОСОБА_15 1920 р.н., братом та ОСОБА_16 1924 р.н. братом;

6.встановлення, що заявники є спадкоємцями першої лінії споріднення по смерті матері ОСОБА_10 1889 р.н.

Що стосується перших трьох вимог, то у задоволенні таких, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було вірно відмовлено враховуючи таке.

За статтею 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Також, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) ( 1501-06, 1502-06, 1503-06, 1504-06 ) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.273 ЦПК ( 1502-06 ) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

За змістом п.2 цієї ж Постанови при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема:

-згідно з Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" ( 962-12 ) факти розкуркулювання, адміністративного виселення громадян встановлюються комісіями Рад народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих;

- відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 ( 637-93-п ), якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов'язана необхідність встановлення цього стажу;

-згідно з Положенням про порядок розгляду питань, зв'язаних з громадянством України, затвердженим Указом Президента України від 31 березня 1992 року, для вирішення заяв про належність до громадянства України може бути представлено рішення суду про встановлення факту родинних відносин;

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК (1502-06).

Пункт 3 Постанови вказує, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК ( 1502-06 ).

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зважаючи на вказане судом першої інстанції вірно по суті вказано про те, що вказані вимоги заяви не можуть бути задоволені, оскільки встановлення фактів в порядку окремого провадження не є формою чи способом здобуття певної інформації для заявника у спосіб ухвалення рішення суду, а такий порядок (встановлення фактів в порядку окремого провадження) слід вважати лише формою перевірки судом певної інформації поданої заявником чи заінтересованою особою, за наслідками якої суд ухвалює рішення про підтвердження певного факту, про встановлення якого просить заявник або не підтвердження такого.

Тому у задоволенні таких вимог судом першої інстанції відмовлено вірно.

Аналогічно, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно відмовлено і у задоволенні двох останніх вимог заяви.

Так, заявниками жодним чином не обґрунтовано необхідності встановлення факту родинних стосунків про встановлення яких вони просять за наявності у них належних особистих документів (їхніх та їхніх родичів), що містяться в матеріалах справи, зокрема, свідоцтв про народження, одруження, про смерть, тощо (а.с. 3, 175, 175 зв., 176, 176 зв.).

Крім цього, зважаючи на те, що заявники є доньками ОСОБА_10, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до вимог закону (ст. 529 ЦК України 1963 року, ст. 1261 ЦК України 2004 року) вони є спадкоємцями першої черги після смерті матері та вказаний факт додаткового встановлення рішенням суду не потребує.

Однак, що стосується вимоги заявників про встановлення факту примусового переселення сім'ї заявників із конкретного населеного пункту на території Польщі на територію УРСР, то, на думку колегія суддів, така є підставною та безпідставно відхилена судом першої інстанції.

Так, встановлення вказаного факту є необхідним для заявників, оскільки встановлення такого породжує для заявників ряд юридичних наслідків. Такі пов'язані із можливістю виготовлення у спрощеній формі документів для виїзду за кордон на територію Польщі; встановлення факту переселення надає право на отримання певних прав, пільг, тощо; породжує інші права та інтереси.

Крім цього, отримання заявниками різних, суперечливих за своїм змістом архівних довідок, щодо цього факту унеможливлює виникнення та реалізацію юридичних наслідків, що породжує такий факт. Суперечності ж у архівних довідках не можуть бути виправлені у інший спосіб ніж постановлення судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення.

Аналізуючи подані заявниками докази на підтвердження вказаного факту, колегією суддів безспірно встановлено, що родина в складі: голова родини ОСОБА_10 1889 р.н., члени родини ОСОБА_17 1914 р.н.; ОСОБА_14 1922 р.н., ОСОБА_6 1933 р.н.; ОСОБА_7 1935 р.н. була переселена у 1945 році у Сталінську область УРСР у зв'язку з угодою від 9.09.1944 року між урядом УРСР та Польським комітетом Національного Визволення Польщі з села Чорноріки Кросненського повіту Жешівського воєводства (Польща).

Вказаний висновок підтверджується: архівними довідками; виписками з державного архіву; рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих №983/32 від 20.12.1949 року «Про відміну рішення міськвиконкому від 18.08 №604/20 та рішення від 5.11.1949 року №838/28 «про закріплення будинку на АДРЕСА_2 за переселенкою з Польщі гр. ОСОБА_10»; рішенням № 604/20 від 18.08.1949 року виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих «Про закріплення будинку на АДРЕСА_2 за переселенкою з Польщі гр. ОСОБА_10»; листами відповідями на звернення державного архіву Львівської області; архівними витягами; повідомленням організації червоного хреста та червоного півмісяця; витягами із Державного архіву в Жешуві (Республіка Польща) із перекладами на українську мову (Т.1 а.с. 2, 4, 5, 12, 149-153, 168-174, 177 та Т.2 27- 42).

Враховуючи вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту переселення слід скасувати та в цій частині слід ухвалити нове рішення про задоволення цієї вимоги.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2016 року - в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення в частині вимоги про встановлення факту переселення - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву - задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що родина в складі: голова родини ОСОБА_10 1889 р.н., члени родини ОСОБА_17 1914 р.н.; ОСОБА_14 1922 р.н., ОСОБА_6 1933 р.н.; ОСОБА_7 1935 р.н. була переселена у 1945 році у Сталінську область УРСР у зв'язку з угодою від 9.09.1944 року між урядом УРСР та Польським комітетом Національного Визволення Польщі з села Чорноріки Кросненського повіту Жешівського воєводства (Польща).

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.Л. Шумська