Справа № 135/1252/16-ц
Провадження № 2/135/206/16
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04.07.2016 року м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про зобовязання провести перерахунок та повернути сплачені кошти,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Ладижинської міської ради про зобовязання провести перерахунок та повернути сплачені кошти.

Ухвалою суду від 24.06.2016 року дану заяву було залишено без руху, і встановлено строк для усунення недоліків пять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем отримано копію ухвали про залишення позовної заяви без руху. На адресу суду позивачем надано нову редакцію позовною заяви з доданими копіями документів.

Однак, новою редакцією позовної заяви позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Так, позивачем не усунуто розбіжності між викладеними у позові обставинами та змістом позовних вимог, не конкретизовано позовні вимоги.

Позивач фактично зазначає дві вимоги: просить зобовязати відповідача провести перерахунок та повернути незаконно нараховані кошти. При цьому не вказує яку суму сплачених коштів просить повернути від відповідача.

Крім того, вказує, що рахунок за комунальні послуги виставлявся підприємством КП «Ладжитлосервіс», якому сплачувались кошти, і яке на думку позивача щомісячно обраховувало його. Що суперечить позовним вимогам, які предявлено лише до міської ради.

Крім того, позивачем не сплачено судовий збір. При цьому позивач посилається на пільги із сплати судового збору, вказуючи, що позов предявлено згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору, суд виходить з такого.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України "Про судовий збір", то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII. Вказаний закон значно змінив положення Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI.

За змістом змін до статті 5 Закону України "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Тому посилання позивача на частину третю статті 22 Закону України «Про захист справ споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з урахуванням змін внесених до Закону України «Про судовий збір», статтю 5 викладено в іншій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

До таких висновків суд прийшов, враховуючи, зокрема і судову практику Верховного Суду України, яка викладена в ухвалах від 31.05.2016 року по справі № 6-992ц16, від 02.06.2016 року по справі № 6-1303ц16; від 31.05.2016 року по справі № 6-987ц16.

Посилання позивача на п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року не може свідчити про необхідність звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки дана постанова прийнята до того, як набули чинності вказані зміни до Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, тому заява вважається неподаною і її слід повернути позивачу.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про зобовязання провести перерахунок та повернути сплачені кошти повернути ОСОБА_1.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя: