Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на ухвали судді апеляційного суду Сумської області від 04 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалами судді апеляційного суду Сумської області від 04 березня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. ст. 295, 297 ЦПК України, оскільки за подання апеляційних скарг заявниками не сплачено судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - не погоджується з ухвалами судді апеляційного суду Сумської області від 04 березня 2016 року та просить їх скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням суддею апеляційного суду норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи без руху апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суддя апеляційного суду виходив із того, що при поданні апеляційних скарг заявники не сплатили судовий збір у розмірі 6 699 грн, який суд розрахував наступним чином: 110 % від 6 090 грн, де 6 090 грн - це сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позову до суду першої інстанції, що складає 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

При цьому суддя виходив із того, що оскільки матеріали справи містять відомості, що заборгованість із пені за кредитним договором складає 1 161 868 грн 56 коп., тому ця сума і є ціною позову у цій справі, таким чином вважав, що рішенням суду першої інстанції вирішено майнову вимогу.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зі справи вбачається, що ухвалами судді апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано неподаними та повернуто заявникам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У позовній заяві, яка міститься на а. с. 3-5, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять визнати припиненими їхні поруки, що виникли з договорів поруки від 10 жовтня 2007 року № № 234-ПФО та 235-ПФО, укладених із Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк». За подання позовної заяви позивачі сплатили судовий збір у сумі 487 грн 20 коп., про що свідчить квитанція від 13 листопада 2015 року, яка міститься на а. с. 2.

У матеріалах справи на а. с. 86 міститься апеляційна скарга, підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2016 року. До апеляційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у сумі 537 грн (а. с. 85).

Згідно з роз'ясненнями, наданими пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними

постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Для з'ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз'яснення, викладені у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин».

Так, відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» при пред'явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці.

Згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

За таких обставин вважати, що указаний позов носить майновий характер у судді апеляційного суду не було підстав, а тому суддя помилково залишив без руху указані апеляційні скарги з цих підстав.

Разом із тим усупереч вимогам ст. ст. 121, 295, 297 ЦПК України суддя апеляційного суду не звернув достатньої уваги на додану до апеляційної скарги вищевказану квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 537 грн та не зазначив в оскаржуваних ухвалах обставин і фактів на спростування вказаного.

Такий помилковий висновок судді апеляційного суду не може бути підставою для позбавлення позивачів права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин та відповідно до вимог ч. 2 ст. 342 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлені у справі ухвали судді апеляційного суду - скасуванню з передачею на новий розгляд до апеляційного суду питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвали судді апеляційного суду Сумської області від 04 березня 2016 року скасувати, питання про відкриття апеляційного провадження у справі передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак