АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 760/1601/14-ц Головуючий в І ін..: Зінченко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, з подальшими уточненнями вимог (т.1 а.с.70,71), до ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договорами позики від 01 вересня 2011 року; 24 січня 2013 року; 14 грудня 2010 року ОСОБА_3 гарантувала повернути у строк, взяту суму ОСОБА_5 за розпискою.

Рішенням Солом*янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року позов задоволено (т.1 а.с.109-111).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 71 533,33 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 49600,00 долари США.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 3441,00 грн.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу (довіреність від 18 квітня 2014 року т.2 а.с.136, апеляційна скарга т.2 а.с.133-135), в якій з посиланням порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

Апелянт зазначає, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи судом першої інстанції; суд за відсутністю належних доказів визначив, що відповідач ОСОБА_3 є дружиною відповідача ОСОБА_5; розписка від 14 грудня 2010 року була дописана невідомою особою щодо процентів річних - 48%; зобов*язання відповідно до положення ст. 533 ЦК України має бути виконано у гривневому еквіваленті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу; в мотивувальній частині рішення не наведено розрахунку з переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим НБУ; судом не враховано положення ч.4 ст. 559 ЦК України відповідно до якого поруки за розпискою від 14 грудня 2010 року припинилась у червні 2011 року.

Справу розглянуто без відповідача ОСОБА_5, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштове зворотне відправлення від 21 листопада 2016 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_4 - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

За матеріалами справи ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04 березня 2015 року (т.1 а.с.139-142) рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, яке переглядалось за апеляційної скаргою відповідача ОСОБА_5, залишено без змін.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладались договори позики у формі розписок, відповідно до яких останній отримав у позику грошові кошти.

Грошові кошти відповідачу ОСОБА_5 надались у позику частинами, а саме: 01 вересня 2011 року 10000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк 2 місяці; 15 лютого 2012 року 20000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 15 серпня 2012 року; 26 грудня 2012 року 10000 доларів США на строк до 26 березня 2013 року, з яких відповідач повернув 5000 доларів США, на решту коштів строк позики було продовжено розпискою від 24 січня 2013 року на строк до 24 січня 2014 року; 14 грудня 2010 року 25000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 14 лютого 2011 року з порукою - ОСОБА_3

Зазначені обставини підтверджуються відповідними розписками в матеріалах справи (а.с.5-8).

Як вбачається з розписки від 14 грудня 2010 року, відповідно до якою ОСОБА_5 отримав позику в сумі 25000 доларів США строком на два місяці до 14 лютого 2011 року. ОСОБА_3 гарантувала повернення вказаної суми у строк, визначений у розписці, про що останньою зроблена напис у розписці (т.1 а.с.8).

Позивачем у позовній заяві ставить питання про стягнення з відповідачів боргу по розписці від 14 грудня 2010 року в солідарному порядку, зазначаючи, що дана розписка укладена з порукою з посилання на положення ст. 554 ЦК України.

Відповідно до положення ст. 544 ЦК України, разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В апеляційній скарзі, апелянтом фактично визнається, що ОСОБА_3 виступала як поручитель, зазначаючи при цьому, що порука припинилась у червні 2011 року, це свідчить про визнання відповідача ОСОБА_3 поручителем.

Частиною ч.4 ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як зазначено вище, строк виконання зобов*язання за розпискою від 14 грудня 2010 року настав 14 лютого 2011 року. Однак, кредитор протягом шести місяців від 14 лютого 2011 року не пред*явив до поручителя вимоги щодо виконання взятих на себе зобов*язань.

Позивач з вимогою до поручителя звернувся лише в січні 2014 року шляхом подачі позову, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого законом.

Відтак, порука відповідача ОСОБА_3 за позикою від 14 грудня 2010 року припинилась.

Водночас, є безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно скасування рішення суду першої інстанції відносно і відповідача ОСОБА_5 та відмови у заявлених позовних вимогах.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд стягнув позику в іноземній валюті,оскільки судом дотримано вимоги закону в частині того, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем),тобто отримані відповідачем гроші в іноземній валюті не є засобом платежу і суд першої інстанції розглянув вимоги позивача в заявлених вимогах про повернення предмету позики саме в іноземній валюті.

Оскаржуваним рішенням солідарно стягнуто з відповідачів суму заборгованості за розпискою від 14 грудня 2010 року. Як зазначено вище ухвалою апеляційної інстанції рішення залишено без змін.

Судами встановлено, що після спливу встановленого розпискою терміну грошові кошти відповідач ОСОБА_5 не повернув, від виконання свого зобов'язання ухиляється.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до положення ст. 318 ЦПК України, якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про припинення поруки поручителем ОСОБА_3, відтак оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 49600 доларів США підлягає скасуванню з відмовою у позовних вимогах до ОСОБА_3

Враховуючи наведене за правилами ст. 318 ЦПК України підлягає скасуванню ухвала Апеляційного суду м.Києва від 04 березня 2015 року.

Позовні вимоги до відповідача ОСОБА_5 є законними і обґрунтованими.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині солідарного стягнення боргу за позикою та відмовою у позовних вимогах до ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 04 березня 2015 року скасувати.

Рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 63 845 доларів США, 49 135 доларів США та стягнення в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_3 в дохід держави 3441 грн. судового збору скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 63 845 доларів США та 49 135 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 3441 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: