Справа № 577/3987/15-ц
Провадження № 2/577/20/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

з уч. представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за ОСОБА_3 до Державного підприємства Сумиторф, третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 132 185 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі, 105 426 грн. 99 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 30 000 грн. моральної шкоди. Також просить рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 29.11.2011 року на підставі наказу міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 150-к/к від 25.11.2011 року його було прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства Сумиторф з середньомісячною заробітною платою 6 000 грн. Наказом міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 19-к/к від 24.02.2014 року його було звільнено з займаної посади по п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, в порушення ст. 116 КЗпП України, відповідачем на час звільнення та по теперішній час не проведено з ним остаточного розрахунку, що і стало підставою для звернення до суду з позовом не тільки про стягнення заборгованості, але і середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 13.08.2015 року. Крім того, у зв'язку з невиплатою заробітної плати він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, вимушений економити на продуктах харчування, одязі, змінити місце проживання. Все це призвело до значних душевних переживань, завдану моральну шкоду оцінює в 30 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача: Державного підприємства Сумиторф за довіреністю ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за довіреністю ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, при ухваленні рішення просить врахувати письмові пояснення (а.с. 68, 105-107).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 577/1497/14-ц (2/577/461/14), матеріали кримінального провадження № 0001226 від 26.07.2014 року, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Ст. 15 Закону України Про оплату праці та ч. 2 ст. 97 КЗпП України передбачають, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами , організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 150-к/к від 25.11.2011 року ОСОБА_3 був призначений виконуючим обов'язки директора Державного підприємства Сумиторф з 29 листопада 2011 року до укладення контракту з керівником цього підприємства в установленому порядку (а.с. 7). Наказом міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 19-к/к від 24.02.2014 року ОСОБА_3 звільнений з посади виконуючого обов'язки директора Державного підприємства Сумиторф з 24 лютого 2014 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8).

Згідно копії довідки Державного підприємства Сумиторф вбачається, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 на момент звільнення складає 132 185 грн. 80 коп., середньомісячна заробітна плата складала 6 000 грн. Станом на 13.03.2014 року заборгованість по заробітній платі не погашена (а.с. 9).

Суд встановив, що права позивача, передбачені ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України порушені.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач та представник позивача посилаються в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відтак, суд за представлених сторонами доказів і змісту заперечень, критично сприймає копію довідки про заборгованість, і розцінює поведінку позивача як невиконання свого обов'язку підтвердити обставини позову належними та допустимими доказами.

Суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Так, згідно довідки Державного підприємства Сумиторф вбачається, що згідно даних бухгалтерського обліку заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 за період з 29.11.2011 року по 24.02.2014 року перед ОСОБА_3 відсутня (а.с. 37).

Відповідно до довідки ДК Укрторф Міністерство енергетики та вугільної промисловості України за період керівництва ОСОБА_3 Державне підприємство Сумиторф не здійснювало господарської діяльності відповідно до своїх статутних повноважень. Фінансові плани та плани перспективного розвитку Підприємства подавались на затвердження в Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не оформлені належним чином без підпису керівника підприємства. Фінансова звітність підприємства ні до Концерну, ні до Міненерговугілля оформлена належним чином не подавалась. Структура підприємства ні Концерном, ні Міненерговугіллям не погоджувалась. Основні засоби підприємства списувались всупереч Порядку розпорядження державним майном, що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого наказом Міненерговугілля від 29.07.2011 року № 332. За вказаний період діяльності ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі та відрахування до цільових фондів лише зростала. Що стосується заробітної плати ОСОБА_3, то вона не відповідала належній групі оплати праці, передбаченої положеннями Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі і Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості. При звільненні ОСОБА_3 належним чином не передав основні засоби та документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності ДП Сумиторф (а.с. 46).

Невідповідність заробітної плати ОСОБА_3 також підтверджується листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (а.с. 105,106).

З відповіді Конотопської ОДПІ КУ ДФС України в Сумській області вбачається, що за період з листопада 2011 року по лютий 2014 року ДП Сумиторф звітів 1-ДФ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку до Конотопської ОДПІ не подавало (а.с. 84).

Згідно відповіді Міністерства енергетики та вугільної промисловості України загальна сума простроченої заборгованості із заробітної плати перед 34 працівниками ДП Сумиторф становить 498 000 грн. Інформація щодо конкретних працівників підприємства, перед якими існує заборгованість із заробітної плати, до Міненерговугілля не надходить (а.с. 90).

З відповіді ДК Укрторф Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вбачається, що інформація по заборгованості із заробітної плати за період з 20.11.2011 року до 26.11.2015 року по кожному працівнику ДП Сумиторф відсутня (а.с. 93).

Згідно відповіді Конотопської міжрайонної прокуратури в матеріалах кримінального провадження № 0001226 від 26.07.2014 року відсутній оригінал довідки про заборгованість заробітної плати перед ОСОБА_5 зі сторони ДП Сумиторф (а.с. 96).

З відповіді УПФ України в м. Конотопі та Конотопському районі вбачається, що за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року ДП Сумиторф нараховано 43 780 грн. 78 коп. єдиного соціального внеску, який станом на 20.08.2014 року сплачено. 25.01.2013 року проведена планова документальна перевірка ДП Сумиторф на предмет правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, а аткож достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 18.01.2008 року по 31.12.2012 року. За результатами проведеної перевірки до ДП Сумиторф застосована фінансова санкція в сумі 170 грн. за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок. (а.с. 99).

В матеріалах кримінального провадження № 0001226 від 26.07.2014 року маються копії бухгалтерських документів: розрахункові відомості по підприємству, розрахунок відпускних, платіжні відомості, відомості на виплату грошей (24-50). Проте, суд вважає, що на підставі вказаних документів не можливо зробити висновок про існуючу перед позивачем заборгованість по заробітній платі та її розмір, оскільки бухгалтерські документи не містять обов'язкових реквізитів та жодним чином не відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження пояснення представника позивача, що оригінал довідки про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 знаходиться в матеріалах цивільної справи № 2/5577/461/14, оскільки на а.с. 5, 9 вказаної справи знаходяться також копії вказаних довідок.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ті обставини, які викладені позивачем та представником позивача в обґрунтування позовних вимог, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами.

Керуючись ст. 1, 15 Закону України Про оплату праці, Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 97, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 10, 11, 57-60, 64, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства Сумиторф про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Буток Т. А.