Номер провадження: 22-ц/785/3969/16
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту,-

встановила:

У березні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 56690,08 доларів США та 18150,6 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.09.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 59600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,5 % на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 25.09.2028 року.

Проте ОСОБА_3 свої зобов'язання за вищезазначеним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 18.02.2015 року має заборгованість - 56690,08 доларів США та пеню у розмірі - 18150,6 грн..

В зв'язку з зазначеним Банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за договором кредиту від 25.09.2007 року у розмірі 56690,08 доларів США, у тому числі заборгованість: за простроченим кредитом - 51944,17 доларів США, відсотки за користування кредитом - 4745,91 доларів США та пеню по кредиту у розмірі 18150,6 грн., в тому числі: пеня по кредиту - 4374,48 грн., пеня по відсоткам - 13776,12 грн..

Вирішено питання судових витрат.

15.01.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у зволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує відсотки за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 56690,08 доларів США, тому Банк, відповідно до умов договору, має право вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків та інших належних до сплати платежів.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 25 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит в сумі 59600 доларів США, строком до 25.09.2028 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків за користування ним у розмірі 10,5%.

Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, то станом на 18.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 56690,08 доларів США, з яких:

-заборгованість за простроченим кредитом - 51944,17 доларів США;

-заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом - 4745,91 доларів США;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4374,48 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13776,12 грн..

24 листопада 2014 року відповідачці було направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості.

Але відповідачка надіслану вимогу проігнорувала, свої зобов'язання за кредитним договором не виконала.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обов'язків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашала кредит, та не в повному обсязі сплачувала відсотки за користування коштами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу (ст. 533 ЦК України).

Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі № 6-190цс15.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Кредитний договір укладено сторонами 25 вересня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 18.02.2015 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 56690,08 доларів США та пеню у розмірі 18150,6 грн. (пеня нарахована за період з 26.04.2014 року по 18.02.2015 року, тобто менше ніж за рік до звернення Банком до суду з позовними вимогами), яка обґрунтовано стягнута судом першої інстанції на користь позивача.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, чим позбавив її права надати пояснення у судовому засіданні, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів справи у відповідачки є представник, якому вона доручила вести розгляд справи у суді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що справу відкладалась слуханням неодноразово, та відповідачка мала можливість викласти свої заперечення на позовну заяву у письмовому вигляді, що не було зроблено.

Частиною четвертою ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Також колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодного посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачка не погоджується з сумою нарахованої заборгованості за кредитним договором, але свій розрахунок заборгованості не надає.

Аналізуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко