Справа № 758/6495/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 12 березня 2007 року вона уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п.1.1. якого кредит був наданий в іноземній валюті в сумі 198 000 доларів США на строк з 12 березня 2007 року по 12 березня 2027 року включно, на умовах договірного списання банком із усіх її рахунків в національній та іноземній валюті, відкритих в АКІБ «УкрСиббанк» нарахованих процентів, комісій, суми заборгованості за кредитом при настанні термінів виконання нею зобов'язань в розмірах, визначених цим договором.

Вказує, що 12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з нею, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, в коло яких включено і її, право на вимогу якої належить банку, що підтверджується листом №12-22/29983 від 15.12.2011 р.

Зазначає, що відповідач не має ліцензії на здійснення валютних операцій від Національного банку України та враховуючи ту обставину, що кредитний договір був укладений на строк на строк з 12 березня 2007 року по 12 березня 2027 року включно, а кредит був наданий в іноземній валюті, умови договору передбачають виконання зобов'язань сторонами у тому числі і в іноземній валюті, укладення договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке не має ліцензії на здійснення валютних операцій, суперечить чинному законодавству а тому суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, у зв'язку чим змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить визнати договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» недійсним.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача Прохоров І.Р. в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити повністю, оскільки він необґрунтований, безпідставно заявлений та не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

Крім того, зазначив, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплив, що є підставою для відмови у позові.

Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» - Люта В.В. у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні 12 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та позивачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав останній кредит в іноземній валюті в сумі 198 000 доларів США зі сплатою 12 % річних і погашенням згідно умов вказаного договору (а.с.5-8).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань позивачем по кредитному договору було прийнято іпотеку майна (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № 49431, укладеного між позивачем та третьою особою (а.с.12, 44-45).

Також слід зазначити, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позивачем по кредитному договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договору поруки № 101094 від 12.03.2007 року (а.с.46-47), між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договору поруки №101092 від 12.03.2007 року (а.с.48-49).

Судом встановлено, що 12.12.2011 р. між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, відповідно до якого відбувся перехід права вимоги, в тому числі і за зобов'язаннями позивачки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.03.2007р. (а.с.33-37), про що позивачку було повідомлено належним чином, що підтверджується листом ПрАТ «УкрСиббанк» від 15.12.2011 року (а.с.9).

Відповідно до п. 9.11. кредитного договору, позивачка надала банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані позичальника відомі банку та/або третім особам у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю необхідну при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому, сторони погодили, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті договору.

Відповідно до п. 9.12. кредитного договору, уклавши договір, позивачка надала банку передавати права і обов'язки банку за даним договором третій особі без отримання на це її згоди.

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору факторингу від 12.12.2011 р., позивака зазначає, що підставами для визнання недійсним договору є невідповідність договору факторингу вимогам законодавства України, оскільки у ТОВ «Кей-Колект» відсутня генеральна та індивідуальна ліцензія НБУ на право здійснення валютних операцій, відсутня реєстрація ТОВ «Кей-Колект» як фінансової установи.

З такими обґрунтуваннями суд не погоджується, визходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 517 ЦК України говорить про те, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516 - 517 ЦК України не передбачено.

Особливості укладення договору факторингу регулюється главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачкою, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Цивільний кодекс України не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

Таким чином, висновок позивачки про недійсність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, суперечить нормам матеріального права, зокрема ст. 516 ЦК України, та умовам кредитного договору.

Щодо відсутності у ТОВ «Кей-Колект» індивідуальної валютної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, на що вказує позивач, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, то слід зазначити слідуюче.

Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютною операцією є операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності.

У судовому засіданні встановлено, що рахунки для здійснення платежів за кредитними договорами не змінилися, про що позивачка повідомлялася листом від 15.12.2011 року (а.с.9).

Таким чином, грошові кошти в іноземній валюті, які підлягають сплаті позивачемкою, спрямовуються на рахунок АТ «Укрсиббанк» з подальшим перерахуванням коштів у національній валюті України на рахунок ТОВ «Кей Колект». Отже, отримувачем валютного платежу за валютною операцією по погашенню позивачем заборгованості за кредитним договором є не ТОВ «Кей Колект», а АТ «Укрсиббанк», який має банківську ліцензію НБУ № 75 від 05.10.2011 року на право надання банківських послуг( а.с.67) та генеральну ліцензію НБУ № 75 від 05.10. 2011 року про здійснення валютних операцій ( а.с.68).

Аналіз положень ст. ст. 47, 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 р. № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно - правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією. Зазначена правова позиція також буда підтримана Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своїй Постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Крім того, ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване як фінансова установа (а.с.74-75).

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору факторингу є безпідставними та такими, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а відтак, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 6, 203, 215, 512, 516 - 517, 627, 638, 1077 ЦК України, ст. ст. 3 - 14, 60, 88, 209, 213- 215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич