У х в а л а

іменем україни

04 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, про відібрання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 14 листопада 2009 року він уклав шлюб з ОСОБА_8., від якого вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дружина позивача ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла. Після смерті дружини малолітня дитини проживала з позивачем, він не перешкоджав відповідачам − бабі ОСОБА_6 та діду ОСОБА_5 спілкуватися та брати участі у вихованні онуки ОСОБА_7

Однак, після відвідування відповідачів 21-22 березня 2015 року вони відмовилися відпустити дитину додому та насильно утримують її у себе, тим самим без згоди позивача, змінили місце проживання дитини та створюють позивачу перешкоди в спілкуванні.

З приводу протиправних дій відповідачів, позивач звертався до дільничного інспектора міліції Криворізького РВ, до чергової частини Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відділу опіки та піклування Глеюватськї сільської ради Криворізького району, однак в досудовому порядку повернути дитину йому не вдалося.

Позивач просить суд відібрати малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від баби ОСОБА_6 та діда ОСОБА_5 та повернути йому за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року, позов задоволено.

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 від баби ОСОБА_6 та діда ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та повернуто її батьку ОСОБА_4, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5просять скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі без належних правових підстав утримують у себе малолітню ОСОБА_7. Позивач ОСОБА_4, як батько, має переважне право перед іншими родичами на проживання його дитини разом із ним. Доказів причетності позивача до смерті його дружини не знайшли свого підтвердження, за місцем реєстрації батько характеризується позитивно, умови для проживання за адресою його проживання задовільні: для дитини виділена окрема кімната, яка має все необхідне для гри та відпочинку. ОСОБА_4 працює, має стабільний дохід, за станом здоров'я не має протипоказань щодо спілкування та спільного проживання з малолітньою дитиною.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

І.К.Парінова