Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання», треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права на проживання в гуртожитку та усунення перешкод у користуванні кімнатою, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання», про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку та зустрічним позовом комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_8, до якої приєднався ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» про визнання права на проживання у гуртожитку та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні кімнатою, посилаючись на те, що з початку 2009 року вони проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу у кімнаті АДРЕСА_1. ОСОБА_6 є наймачем кімнати, однак проживає в іншому населеному пункті та не потребує цього житла. Позивачі вселилися у кімнату за згодою ОСОБА_6, облаштували її власними речами, відкрито користуються нею та приміщеннями загального користування, здійснюють оплату комунальних послуг, а тому відповідно до ст. 65 ЖК України вони набули право користування жилим приміщенням. На даний час ОСОБА_6 створює позивачам перешкоди у користуванні кімнатою та самовільно замінила замок вхідних дверей, унаслідок чого порушено їх право на проживання та користування речами, які знаходяться в ній.

У липні 2015 року третя особа ОСОБА_6 звернулася до суду із самостійними позовними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просила усунути перешкоди у користуванні кімнатою в гуртожитку, посилаючись на те, що вона, на підставі ордера № 156 від 11 липня 1995 року, є наймачем кімнати АДРЕСА_1, в якій зареєстровано місце проживання її сім'ї. Оскільки вона працює в іншій місцевості, то вимушена тимчасово проживати в іншій місцевості, при цьому у січні 2013 року вона дозволила ОСОБА_4 проживати в її кімнаті, на час пошуку ним іншого постійного житла. Однак, ОСОБА_4, без її згоди вселив ОСОБА_5, а на даний час останні відмовляються звільнити кімнату, замінили замок на вхідних дверях.

КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення, посилаючись на те, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить йому на праві господарського відання. У кімнаті, яка за ордером № 156 від 11 липня 1995 року була надана ОСОБА_9, проживали члени його сім'ї - ОСОБА_6, ОСОБА_7 і малолітня ОСОБА_10 На теперішній час у кімнаті проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_5, хоча рішення про надання їм жилої площі в гуртожитку не приймалося та ордер на вселення відповідачів у кімнату не видавався. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 самовільно зайняли приміщення в гуртожитку та відмовляються звільнити його, внаслідок чого сім'я ОСОБА_6 не може користуватися житлом.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позов ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення та передачі ОСОБА_6 ключів від даної кімнати.

Зустрічний позов КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» задоволено.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зустрічний позов КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» та позов ОСОБА_6 задоволені.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні кімнатою АДРЕСА_1 та передано їй ключі від вхідних дверей кімнати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_8, до якої приєднався ОСОБА_4, просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» та ОСОБА_6

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української PCP члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В силу ч. ч. 1, 3 ст. 98 ЖК Української PCP наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 99 ЖК Української PCP визначено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК Української PCP осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судами попередніх інстанцій установлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 відносився до державної форми власності та перебував в управлінні відокремленого підрозділу «Хмельницька АЕС» Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом».

На підставі рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 18 вересня 1998 року № 1 вказаний гуртожиток разом з іншими об'єктами комунально-побутового призначення прийнятий у комунальну власність територіальної громади міста Нетішина. З липня 2001 року гуртожиток знаходиться на балансі КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання».

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету воєнізованої пожежної частини від 29 червня 1995 року № 21 працівнику названої частини ОСОБА_9 надано кімнату на склад сім'ї з двох осіб, у тому числі він та дружина ОСОБА_6 На підставі цього рішення 11 липня 1995 року ВП «Хмельницька АЕС» видав останнім ордер № 156 для вселення на надану жилу площу.

Кімната знаходилась у відособленому користуванні ОСОБА_9 і ОСОБА_6 19 вересня 1995 року в ній народився їх син ОСОБА_7, а з 08 листопада 2002 року, тобто з часу народження, у кімнаті проживає дочка ОСОБА_6 від іншого шлюбу ОСОБА_10

Рішенням Нетішинської міської ради Хмельницької області від 29 січня 2013 року № 37/802 надано дозвіл на приватизацію громадянами житлових приміщень у гуртожитках міста Нетішина, в тому числі гуртожитку по АДРЕСА_1 за винятком місць для проживання одиноких громадян.

У січні 2013 року ОСОБА_4, з дозволу ОСОБА_6, тимчасово вселився у спірну кімнату гуртожитку. При цьому він самовільно підселив до себе ОСОБА_5

На даний час ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживають у кімнаті та відмовляються звільнити її, замінили замок на вхідних дверях кімнати та не допускають ОСОБА_6 у жиле приміщення.

У грудні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 і малолітня ОСОБА_10 набули право власності на кімнату в порядку приватизації державного житлового фонду.

ОСОБА_6 як користувач кімнати дозволила тимчасове проживання в ній ОСОБА_4, який вселився в жиле приміщення на правах тимчасового жильця. В свою чергу, ОСОБА_5 вселилася у кімнату без згоди ОСОБА_6 Отже, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не набули статусу членів сім'ї останньої.

КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» також не надавало згоди на вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в гуртожиток, рішення про надання останнім жилої площі в гуртожитку не приймалося та ордер на вселення їх у кімнату не видавався.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що первинний позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є безпідставним та не підлягає задоволенню, а позовні вимоги КП Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» та ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовляються звільнити жиле приміщення, а ОСОБА_5 самоправно зайняла його, тому вони підлягають виселенню з кімнати без надання іншого житла. При цьому ОСОБА_4 і ОСОБА_5. мають передати ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей і не чинити останній перешкоди у користуванні кімнатою.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_8, до якої приєднався ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук