АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2088/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2015 року у справі за позовом ВАТ НАСК «Оранта» до ОСОБА_1, третя особа ПАТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року до суду із позовом звернувся позивач і в обґрунтування своїх вимог зазначав, що між ним та ОСОБА_1 був укладений поліс обовязково страхування цивільно-правової відповідальності №АА/4114301, предметом якого було страхування транспортного засобу ВАЗ д.р.н. ВХ 7383 АЕ. 21.10.2011 року о 17 год. відповідач, керуючи автомобілем марки ВАЗ д.р.н. ВХ 7383 АЕ в м. Хмельницькому по вул. Західно-Окружній, 5/1 в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України при перестроюванні ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю ВАЗ д.р.н. ВХ 6992 АТ, який рухався зліва від нього в попутному напрямку, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 08.11.2011 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 350 грн., а 10.09.2012 року згідно Господарського суду міста Києва з позивача було стягнуто на користь ПАТ «СК «Країна» відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 9155 грн. 33 коп. На думку позивача, після виплати страхового відшкодування за договором №АА/4114301, ВАТ НАСК «Оранта» отримало законне право на регресний позов до відповідача у звязку із тим, що останній не виконав свого обовязку та не повідомив позивача про настання ДТП. З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 155 грн. 33 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ НАСК «Оранта» в порядку регресу 9 155, 33 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року внесено виправлення описки до рішення Хмельницького міськрайонного суду датоване 24 квітня 2015 року та вважати правильною датою його постановлення 14 травня 2015 року.

Апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції, тому подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт звертає увагу суду на те, що позивачем не було доведено той факт, що ним було сплачено кошти за рішенням Господарського суду м. Києва від 10.09.2012 року, адже роздруківка платіжного доручення без реквізитів банку, підпису та печаті. Також, апелянт вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася у 2011 році, а позивач звернувся до суду у 2014 році, тобто із пропущеним строком позовної давності. Зважаючи на викладене апелянт просить суд рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.04.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у позові.

Апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представники позивача та третьої особи до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 21.10.2011 року об 17 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Західно-Окружній, 5/1 у м. Хмельницькому в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху при перестроюванні ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, що рухався зліва від нього в попутному напрямку, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, і в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, як власника наземного транспортного засобу, на день ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 08.11.2011 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 350 грн. Також, суд першої інстанції вірно встановив, що власник автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 уклала договір автомобільного страхування № 74/273/2.1.5.1 15.08.2011 року з ПАТ СК «Країна» і ДТП за заявою потерпілої особи була визнана страховим випадком, про що 19.03.2012 року було складено страховий акт № 74/21596/2.1.5.1, за яким до виплати підлягає 9155,33 грн. 27.03.2012 року СК «Країна» було виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 9 129,42 грн., а рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2012 року із ВАТ НАСК «Оранта» на користь ПАТ „СК Країна" було стягнуто 9 155,33 грн. виплаченого власнику застрахованого автомобіля страхового відшкодування.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідно до п. п. ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика ВАТ НАСК «Оранта» виникло право регресної вимоги до страхувальника ОСОБА_1, а тому і стягнув із відповідача на користь позивача в порядку регресу 9155,33грн. сплаченого страхового відшкодування.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (право регресу).

Як слідує із положень, що закріплені в п. п. ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакцій чинній на час вчинення ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Так у п. п. 38.1.2 ст. 38 зазначеного вище Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факт сплати коштів по рішенню Господарського суду м. Києва від 10.09.2012 року третій особі, а тому недоведено перехід права вимоги до ВАТ НАСК «Оранта» є безпідставними, адже відповідно до платіжного доручення №76231 від 13.12.2012 року ВАТ НАСК «Оранта» сплачено на користь ПАТ СК «Країна» 10764,83 грн. згідно наказу №5011-6/9812-2012 від 25.09.2012 року, що виданий Господарським судом м. Києва. (а.с.10).

Оцінюючи доводи апеляційної скраги про те, що висновки суду першої інстанції щодо переходу до позивача права саме регресної вимоги є хибними і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У роз»яснені, що викладені в п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК Україниі ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Згідно п. 33.1.2. ст. 33.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час ДТП) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень п.п. «г» п. 38.1.1 ст. 38.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини в порядку регресу, адже ОСОБА_1 не повідомив ВАТ НАСК «Оранта» про страховий випадок.

Крім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегією суддів судової палати Апеляційного суду Хмельницької області роз»яснено учасникам процесу їх право на заявлення клопотання щодо встановлення обставин ДТП та визначення розміру збитків, однак позивач та його представник не виявили бажання скористатися таким правом.

Разом з тим, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, не приймає до уваги як докази покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки ці покази не підтверджують неможливість ОСОБА_1 повідомити страхову компанію про настання ДТП. А записи в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_1 24.10.2011 року та у виписці від 01.12.2016 року, що стосуються стану здоров»я апелянта є нечитаємими.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_7

________________________________________________________________________ Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа № 22ц/792/2088/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 30