12 липня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мурашової Н.А.
при секретарі Чалій Т.П.
за участю позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 04.12.2015р. відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль KIA CEED, державний номер НОМЕР_1. ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_2, чого він не заперечував. За їх взаємною згодою вони спільно склали повідомлення про ДТП (європротокол). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка здійснила йому виплату страхового відшкодування в розмірі 8614,75грн. Але згідно акту виконаних робіт фактична вартість відновлювального ремонту склала 15 550,00грн. Різницю між цими сумами повинен відшкодувати йому відповідач.
Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 6935,25грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що дійсно 04.12.2015р. мало місце ДТП за участю позивача та відповідача, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована, страхова компанія здійснила огляд пошкодженого автомобіля та визначали суму шкоди, яку він отримав в березні 2016р. Але до виплати страхового відшкодування у звязку з необхідністю користування своїм автомобілем, він наприкінці січня 2016р. здійснив його ремонт на СТО, що належить ФОП ОСОБА_3 Під час виконання ремонтних робіт, крім видимих пошкоджень, що були зафіксовані експертом страхової компанії під час огляду, були виявлені і скриті пошкодження, зокрема, зміщення панелі і відповідно збільшення зазору між задніми правими дверима та заднім бампером/зменшення зазору між задніми лівими дверима та заднім бампером, які експерт не міг побачити. У звязку з усуненням цих пошкоджень сума ремонту збільшилась. В подальшому він направив до страхової компанії акт виконаних робіт та реєстраційні документи ФОП ОСОБА_3, чи були вони прийняті до уваги страховою компанією, йому невідомо. Розмір виплаченого йому страхового відшкодування він не оскаржував. Вартість ремонтних робіт та вартість запчастин визначалась за ринковими цінами, що діяли на момент ремонту, ніякого зговору щодо завищення такої вартості між ним та СТО не було. Вважає, що різницю, яку він недотримав в результаті виплати страхового відшкодування, повинен йому відшкодувати відповідач на підставі ст.1194 ЦК України як особа, що винна в ДТП. Просить позов задовольнити повністю.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно мало місце ДТП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача. За наполяганням позивача він підписав євро протокол, прийнявши відповідальність за дане ДТП на себе. При цьому, позивач написав йому розписку, що ніяких претензій до нього він немає та не матиме в майбутньому. Вважає, що підстав для стягнення заявлених сум немає, оскільки його відповідальність була застрахована і саме його страхова компанія повинна здійснити відшкодування спричиненої шкоди. Визначена позивачем вартість ремонту не перевищує ліміту відповідальності страховика. Також вважає, що вартість ремонту за актом виконаних робіт є завищеною і не відповідає реальним цінам на даний час. З приводу визначення розміру страхового відшкодування йому до розгляду справи нічого не було відомо, розмір страхового відшкодування, що його страхова виплатила позивачу, він не оскаржував. Передбачену полісом франшизу він позивачу не сплатив, оскільки після ДТП позивач написав розписку, що немає претензій до нього. Просить в позові відмовити.
Представник третьої особи - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, надав письмові пояснення, відповідно до яких 04.12.2015р. сталося ДТП за участю сторін, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідальність винної особи ОСОБА_2 була застрахована їх страховою компанією. Розмір спричиненої позивачу шкоди було визначено страховою компанією на підставі калькуляції від 24.12.2015р. та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі звіту від 04.01.2016р. в сумі 9114,75грн. Вказана сума була зменшена на франшизу 500,00грн. і фактично 11.03.2016р. позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 8614,75грн. Таким чином, страхова компанія повністю виконала свої зобовязання.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи за наявними у справі доказами.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Суд встановив, що 04.12.2015р. в м.Запоріжжя відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1, який керував транспортним засобом KIA CEED, державний номер НОМЕР_1, та відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем ЗАЗ 110206, державний номер 846-92НА.
За даним фактом сторони спільно склали повідомлення про ДТП (європротокол), відповідно до якого ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_2 (арк..7)
В судовому засіданні сторони не оспорювали цих обставин, тому вони відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки вказаних дій.
Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом страхування АІ/1220720 з лімітом відповідальності страховика за завдану шкоду майну третіх осіб в 50 000,00грн., франшизою 500,00грн. (арк..21).
25.12.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування (арк..40)
10.03.2016р. страховою компанією складений страховий акт № ОЦ/091/000/16/0100, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_1, у вигляді вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 9 114,75грн., яка визначена на підставі калькуляції №4424.3773 від 24.12.2015р. та звіту про визначення коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля №3772/2022 від 04.01.2016р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,54. З вирахуванням франшизи в розмірі 500,00грн. виплаті підлягає сума в розмірі 8 614,75грн. (арк. 42-49).
Згідно з платіжним дорученням №227 від 11.03.2016р. сума в розмірі 8 614,75грн. перерахована страховою компанією на рахунок ФОП ОСОБА_3 як страхове відшкодування ОСОБА_1 (арк..50)
Також судом встановлено і не оспорюється сторонами, тому не підлягає доказуванню, що до отримання страхового відшкодування позивач відремонтував належний йому автомобіль, що був пошкоджений в результаті ДТП.
Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової шкоди.
Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Однак відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобовязані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Згідно з ст.12.1 цього ж Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону).
Згідно з ст.29 Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортноого засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Крім того, відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль позивача, з необхідністю відновлення якого він зазнав матеріальної шкоди, сталося з вини відповідача.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача за спричинену в результаті ДТП третім особам шкоду була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», саме ця особа, є відповідальною за завдані збитки в межах ліміту страхової суми.
Судом встановлено, що вказана страхова компанія за заявою позивача здійснила виплату йому страхового відшкодування в розмірі 8 614,75грн., який було визначено нею з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і зменшений на розмір франшизи в сумі 500,00грн. Розмір спричиненої позивачу шкоди визначався страховою компанією на підставі калькуляції ремонтних робіт, складеною представниками компанії.
В той же час, позивач відремонтував пошкоджений автомобіль і вартість відновлювального ремонту та відповідно розмір реальних збитків фактично склав 15 500,00грн., на підтвердження чого позивач надав суду акт виконаних робіт №1268 від 02.02.2016р., копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копію свідоцтва платника єдиного податку, довівши суду розмір спричиненої йому шкоди. Відповідач, заперечуючи цей розмір, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, доказів на підтвердження своїх доводів не надав, доводи позивача не спростував.
На даний час позивач просить стягнути з відповідача різницю між дійсним розміром спричиненої шкоди та розміром виплаченого йому страхового відшкодування, яка становить за його розрахунком 6 935,25грн. (15 500,00грн. - 8 614,75грн.). При цьому, судом встановлено і не оспорюється сторонами, що в дану різницю включена франшиза за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності в сумі 500,00грн.
Беручи до уваги, що відповідно до ст.12.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування в будь-якому випадку зменшується на розмір франшизи, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він добровільно сплатив позивачу франшизу в розмірі 500,00грн. за полісом обовязкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності, на яку було зменшено розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу, суд вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача як з особи, що відповідальна за спричинену шкоду.
В той же час, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини заявленої суми (6935,25грн. 500,00грн.=6 435,25грн.) суд не знаходить у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і саме на страхову компанію покладається обовязок відшкодувати шкоду, спричинену відповідачем в результаті ДТП, в межах ліміту страхової суми. Судом встановлено, що фактичний розмір спричинених позивачу з вини відповідача збитків знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», тому питання щодо їх відшкодування повинно вирішуватись між позивачем та цією страховою компанією.
При цьому, суд враховує, що позивач з приводу виплати страхового відшкодування в розмірі дійсних (реальних) витрат на відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 15 500,00грн. до вказаної страхової компанії не звертався і страхова компанія акт виконаних робіт від 02.02.2016р. до уваги при вирішенні питання щодо виплати страхового відшкодування не приймала. Однак на даний час з обставин даної справи та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що фактично між ними та вказаною страховою компанією існує спір щодо розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу, але з відповідним позовом вони до суду не звертались.
Таким чином, розглядаючи справу на підставі ст.11 ЦПК України виключно в межах заявлених вимог, беручи до уваги викладені обставини, суд не знаходить законних підстав, передбачених ст.1194 ЦК України, для покладання на відповідача обовязку відшкодувати позивачу в повному обсязі різницю між дійсним розміром спричиненої шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування. Суд вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповівдачем за вказаними позовними вимогами, у звязку з чим в позові в цій частині слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам.
Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача 6и 935,25грн., судом задоволено вимоги на суму 500,00грн., що становить 7,2% заявлених вимог. Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 551,20грн., тому стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 39,69грн. з такого розрахунку: 551,20грн. х 7,2% : 100% = 39,69грн.
Керуючись ст.15,16,22,1166,1184,1192,1194 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, 19.12.1992р.н., на користь ОСОБА_1, 25.11.1959р.н., в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, франшизу в сумі 500,00грн. та в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі 39,69грн., усього 539,69грн. (пятсот тридцять девять гривень 69 копійок).
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2016р.

Суддя Н.А.Мурашова

12.07.2016