№ 336/7083/15-ц
провадження № 2/336/215/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя сумісно нажитого у шлюбі після розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя сумісно нажитого в шлюбі після розірвання шлюбу, який доповнила в процесі розгляду справи.

В позові зазначає, що з відповідачем вона сумісно проживала однією сімєю та вела господарство починаючи з жовтня 1994 р., а з 23.07.1999 р. - перебувала в офіційному шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2012 р. шлюб було розірвано.

За весь час сумісного проживання з відповідачем, ними було придбано частину домоволодіння часткою 147/400, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північна, 10/ вул. Декабристів, 29 у складі:

- будинок літера «А», житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м., будинок літера «Б», житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 40,0 кв.м., гараж літера «Г», сарай літера «Д»; вбиральня літера «Л», замощення літера «І», паркани №№ 5, 6, 7, 10, 11, ворота №№ 7, 5, калитка № 11, частину яких в домоволодінні отримав відповідач за договорами дарування від 01.10.2002 р. в частці 12,75%, та від 19.01.1996 р. в частці 38,28%, всього 51,03%, та за договором купівлі-продажу від 21.07.2006 р. 36,75%, які за час сумісного проживання були суттєво змінені у вартості та поліпшені нею, як єдиним джерелом фінансування сімї.

Також, за час сумісного проживання з 1995 р. по дату розірвання шлюбу ними за сумісні кошти були створені самозабудови, зокрема:

- гаражі «Ж, К» з оглядовою ямою, літня кухня літера «З-2», погріби літера «пг, пг1», сіни літера «а, а1», навіси літера «О, П, Т, У, С», сараї літера «И, М, Н, Р», паркан № 12, зливні ями №№ 8, 9, 14.

За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, який зареєстрований на імя відповідача.

Більша частина поліпшень та появи самозабудов за час сумісного проживання зявилися з 2002 р. по 2012 р., коли відповідач був на її утриманні і ніде не працював. Вказане домоволодіння є первинним місцем проживання її сімї, де весь час проживала їх родина вже більше 4-х поколінь і оформлення дарування від її матері в 1996 р. та від її сестри, зумовлено вимогою відповідача, який позиціонував себе головою родини та змушував її, задля самоповаги під загрозою розірвання шлюбу, оформляти нерухомість на нього за договорами дарування, але так як витрат і доходу для сімї відповідач не мав, то і не може претендувати на рівний поділ і на поділ майна, яке отримане в дарунок, що суттєво змінилося у вартості.

Посилаючись на ст.ст. 60, 70 СК України, за позовом позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- легковий автомобіль марки ВАЗ, моделі 21043, випуску 1997 р., кольору білий, шасі № ХТА210430V0573347, тип легковий універсал, зареєстрований за ОСОБА_3 в РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області 20.04.2007 р. за реєстраційним номером АР 8113 АР;

- 147/400 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Північна, 10/ вул. Декабристів, 29, яке складається з: житлового будинку А, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м.; житлового будинку Б, житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 40,0 кв.м.; сараю літера Д; вбиральні літера Л; парканів № 6, 10; замощення № 1; воріт № 7, 5; хвіртки № 11, яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер № 876;

- літню кухню на місці колишнього сараю літера Д, будівельні матеріали та конструкції, що утворюють двоповерхову кухню на прилеглій території до сараю під літерою З-2 у складі коридору, підвалу, ванної кімнати, туалету, душової, кімнати для приймання їжі, та на другому поверсі спальня, що частково належить відповідачу на підставі договорів дарування від 19.01.1996 р., реєстровий номер № 4-191 та від 01.10.2002 р. реєстровий номер 3-1053, яке за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат з її боку, а також зважаючи на те, що вона своєю працею і коштами брала участь в утриманні майна свого чоловіка, в управлінні цим майном та догляді за ним;

- будівельні матеріали та конструкції, що утворюють гаражі літ. К, Ж, будівельні матеріали та конструкції, що утворюють сараї Н, М, И, Р, будівельні матеріали та конструкції, що утворюють навіс С, що частково належить відповідачу на підставі договорів дарування від 19.01.1996 р., реєстровий номер № 4-191 та від 01.10.2002 р. реєстровий номер 3-1053, яке за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат з її боку, а також зважаючи на те, що вона своєю працею і коштами брала участь в утриманні майна свого чоловіка в управлінні цим майном та догляді за ним.

Поділити спільне з відповідачем майно, виділивши їй у власність частину домоволодіння за адресою м. Запоріжжя вул. Північна, 10/ вул. Декабристів, 29, яка складається з житлового будинку А, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м., сараю літера Д, зливної ями № 9, 14, будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють погріб з шийкою п-г, замощення - І, прибудови до будинку А - а-1, гараж літера Г, будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють сарай літера М, половини вбиральні літера Л, ворота № 5, паркани № 12, 13; частину будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють частину літньої кухні з двох поверхів літера З-2, а саме кімната на першому поверсі ближча до будинку літера А, а також кімната над нею на 2-му поверсі ближча до будинку літера А.

Також стягнути з відповідача на її користь ? вартості здійснених поліпшень та самочинно збудованих споруд на території домоволодіння за адресою м. Запоріжжя вул. Північна, 10/ вул. Декабристів, 29 у розмірі 265 965,89 грн..

12.04.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, який уточнив в процесі розгляду справи.

В позові зазначив, що 23.07.1999 р. він уклав шлюб з ОСОБА_1 Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2012 р. шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідачка продовжує проживати в будинку, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя вул. Північна, 10 / вул. Декабристів, 29, та належить особисто йому на праві приватної власності на підставі: договору дарування від 19.01.1996 р., реєстровий № 4-191 на 153/400 частину домоволодіння; договору дарування від 01.10.2002 р., реєстровий № 3-1053 на 51/400 частин домоволодіння; договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 21.07.2006 р., реєстровий № 876 на 147/400 частин домоволодіння. Загальна частина домоволодіння, що належить йому складає 351/400 часток.

Договір купівлі-продажу був укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_1, яка діяла від імені ОСОБА_5, на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Вказана частка домоволодіння була придбана ним за власні кошти. На момент оформлення договору купівлі-продажу від 21.07.2006 р. волевиявлення ОСОБА_1 на момент укладення угоди було направлено на набуття прав на вказану частку тільки ним, так як за законом відповідач, як особа, що діяла від імені продавця, не мала права відчужувати вказане майно на свою користь, оскільки вони зі ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Посилаючись на п.п. 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України, ст.ст. 238, 328 ЦК України, просить визнати за ним право власності на: житловий будинок літера «А», житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м., житловий будинок літера «Б», житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 40,0 кв.м., сарай літера «Д»; вбиральню літера «Л», паркани № 6, 10, 11, 12, 13, замощення літера № 1, ворота №№ 7, 5, хвіртку № 11, погріб під «а» літера «а-пг», прибудову «а», гараж літера «Г», навіс літера «О», оглядову яму «о.я.», оглядову яму в «К» - «о.я.», навіс літера «П», навіс літера «Т», ганок до «а1, козирок до «а1», ганок до «ж», зливні ями № 14, 8, 9.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали первісний позов, просили його задовольнити з підстав, викладених в позові, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.59-61 т.2).

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом до суду не з»явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В процесі розгляду справи представник ОСОБА_2 просив задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (т.1 а.с.44-45, т.2 а.с.94-99).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, ОСОБА_1, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню, в задоволенні ж зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.07.1999 р., який між ними був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2012 р. (а.с.40, 41 т.2)

ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.01.1996 р. належить 153/400 частин домоволодіння № Північна, 10/Декабристів, 29 в м.Запоріжжя (а.с.42-43 т.2). На земельній ділянці розташовано: жилий будинок А, жилий будинок Б, літня кухня В, гараж Г, сарай Д, сарай Е, сарай в, сарай М, вбиральня Л, паркани № 1, 4-7, водопровід № 2, замощення І.

На підставі договору дарування від 01.10.2002 р. ОСОБА_2 належить 51/400 частина вказаного домоволодіння (а.с.44 т.2). На земельній ділянці розташовано: жилий будинок А, жилий будинок Б, гараж Г, сарай Д, вбиральня Л, паркани № 5, 6,7, 10, 11, замощення І.

За договором купівлі-продажу частки домоволодіння від 21.07.2006 р. ОСОБА_2 придбав 147/400 частин згаданого домоволодіння (а.с.45 т.2). На земельній ділянці розташовано: жилий будинок А, жилий будинок Б, гараж Г, сарай Д, вбиральня Л, паркани № 6, 10, 11, замощення І, ворота № 7,5, хвіртка № 11.

Таким чином загальна частина домоволодіння, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2, складає 351/400 часток.

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи № ОС-1 від 26.02.2016 р. (а.с.108-180 т.1), згідно технічного паспорту, виготовленому станом на 17.11.2011 р., з реєстрацією поточних змін 08.08.2013 р. мається штамп самовільно збудовані будівлі та споруди, а саме: погріб з шийкою літ. «пг1», гараж літ. «Ж», літня кухня літ. «И», гараж літ. «К», сарай літ. «М», сарай літ. «Н», сарай літ. «Р», навіс літ. «С».

Виходячи з даних технічних паспортів на домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північна/Декабристів, 10/29, виготовлених в різний період часу, наданих в матеріалах справи, самовільно збудовані будівлі з»явились в такий проміжок часу:

літ. З-2 літня кухня; літ. Ж, К гаражі; пг1 погріб з шийкою, літ. И сарай, з»явились в період з 1990 р. до 1997 р.

літ. М, Н сараї з»явились в період часу з 1997 до 2002 р.;

літ. Р сарай, літ. С навіс з»явились в період з 2002 р. до 2011 р.

Вартість домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північна/Декабристів, 10/29, на момент дослідження 26.02.2016 р. може складати 570 160, 14 грн.

Вартість домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північна/Декабристів, 10/29, без урахування самовільно збудованих будівель на момент дослідження 26.02.2016 р. може складати 271 615,00 грн.

Вартість самовільно збудованих будівель за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північна/Декабристів, 10/29, на момент дослідження 26.02.2016 р. може складати 298545,14 грн.

Сторони уклали шлюб до 2004 року, тому правовідносини, на які посилаються регулюються, в тому числі КпШС України.

Згідно ст.22 КпШС України, майно, набуте подружжям в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Стаття 25 КпШС України передбачає, що якщо майно, яке є власністю одного з подружжя, в період шлюбу значно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат іншого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, веденя домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч.1 ст.61 СК України, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору, може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування сумами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з»ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об»єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об»єкта.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, закрема із правочинів.

Як передбачає ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови №11 від 21.12.2007 року роз'яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За вимогами ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, і в разі їх використання у будівництві вона має право на відшкодування їх вартості.

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року з подальшими змінами також зазначено, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року справа №6-130цс13 об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу.

Згідно ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій (ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, на нього не може бути звернено стягнення по виконавчих документах, в тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодеку, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 набув право власності на частину спірного домоволодіння на підставі договорів дарування від 19.01.1996 р. та від 01.10.2002 р.

Згідно висновку експертизи № ОС-1 від 26.02.2016 р. за період з 1994 по 2012 р.р. зміна характеристик домоволодіння різнонаправлено впливала на його вартість. Так, з одного боку, зростання кількості господарських будівель на території домоволодіння в цілому збільшувало його сукупну вартість. З іншого боку, збільшення матеріального зносу домоволодіння із плином часу призводило до зменшення його вартості.

Стороною позивача не надано суду доказів збільшення вартості майна під час спільного проживання подружжя та не доведено, що домоволодіння істотно збільшилось у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень. Матеріали справи не містять доказів порівняння вартості нерухомого майна, яке позивач просить визнати об»єктом спільної сумісної власності подружжя, станом на час вирішення спору вартості об»єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення.

З наведеного суд дійшов висновку, що 153/400 та 51/400 частини домоволодіння по вул. Північна, 10/Декабристів, 29 в м.Запоріжжя, право власності на які виникло у ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 19.01.1996 р. та від 01.10.2002 р., у відповідності до п.1,2 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю відповідача.

За договором купівлі-продажу частки домоволодіння від 21.07.2006 р., у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1, ОСОБА_2 придбав 147/400 частин згаданого домоволодіння. В силу ст.ст.60, 70 СК України вказана частка домоволодіння є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, з урахуванням наданих позивачем доказів, судом не встановлено законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину домоволодіння за адресою м. Запоріжжя вул. Північна, 10/ вул. Декабристів, 29, яка складається з житлового будинку А, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м., сараю літера Д, зливної ями № 9, 14, будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють погріб з шийкою п-г, замощення - І, прибудова до будинку А - а-1, гараж літера Г, будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють сарай літера М, половини вбиральні літера Л, ворота № 5, паркани № 12, 13; частину будівельних матеріалів та конструкцій, що утворюють частину літньої кухні з двох поверхів літера З-2, а саме кімнати на першому поверсі ближча до будинку літера А, а також кімната над нею на 2-му поверсі ближча до будинку літера А, оскільки позивач не довела того, що саме визначений нею обсяг об»єктів нерухомості, відповідає її частці у спільній сумісній власності подружжя.

Не підлягають задоволенню також вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача ? вартості здійснених поліпшень та самочинно збудованих споруд, оскільки в обгрунтування такої вимоги ОСОБА_1 посилається на висновок комплексної судово-будівельної експертизи, яким визначена вартість самовільно збудованих будівель у домоволодінні, а не вартість будівельних матеріалів і конструктивних елементів об»єктів нерухомості, що, на думку суду, не є тотожними поняттями.

З наведеного суд дійшов висновку, що позов заявлений ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а також стягнення грошової компенсації, в рамках заявлених позивачем вимог (ст.11 ЦПК України), задоволенню не підлягають.

Покази допитаних за клопотанням ОСОБА_1 свідків про період створення об»єктів нерухомості та про трудові і грошові затрати позивача у їх створенні, не спростовують висновків суду з наведених вище підстав, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Разом з тим, судом встановлено та визнавалось сторонами в процесі розгляду справи (ч.1 ст.61 ЦПК), що в період шлюбу подружжям ОСОБА_1 було придбано автомобіль ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2, ринкова вартість якого згідно звіту № 264 від 07.10.2016 р. складає 35515,84 грн., що є об»єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, заявленого ОСОБА_2, суд виходив з наступного.

Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

153/400 та 51/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північна, 10/вул.Декабристів, 29 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не підлягає захисту (ст.3 ЦПК України) у спосіб, обраний позивачем (ст.16 ЦК України).

Разом з тим, під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, за договором купівлі-продажу частки домоволодіння від 21.07.2006 р. ОСОБА_2 набув право власності на 147/400 частину зазначеного домоволодіння.

Належних та допустимих доказів того, що вказана частина домоволодіння була придбана за кошти, які належали особисто ОСОБА_2, в процесі розгляду справи суду не надано (ст.10, 60 ЦПК України).

З наведеного суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не стягує зі сторін судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 207, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя сумісно нажитого у шлюбі після розірвання шлюбу задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки ВАЗ, моделі 21043, випуску 1997 року, кольору білий, шасі № ХТА210430V0573347, тип легковий універсал, зареєстрований за ОСОБА_2 в РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області 20.04.2007 р. за реєстраційний номером АР 8113 АР.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ, моделі 21043, випуску 1997 року, кольору білий, шасі № ХТА210430V0573347, тип легковий універсал, зареєстрованого за ОСОБА_2 в РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області 20.04.2007 р. за реєстраційний номером АР 8113 АР.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ, моделі 21043, випуску 1997 року, кольору білий, шасі № ХТА210430V0573347, тип легковий універсал, зареєстрованого за ОСОБА_2 в РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області 20.04.2007 р. за реєстраційний номером АР 8113 АР.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк