У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання договору недійсним, повернення грошових коштів та захист прав споживачів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 31 липня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт» або Товариство) укладено договір про надання послуг № 04884/15, відповідно до якого адміністратор (відповідач) за згодою іншої сторони - учасника (позивача) зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, а саме: отримання в позику 90 000 гривень для придбання нерухомості, а також договір № 04884 про надання консультативно-інформаційних та канцелярських послуг.

Відповідно до умов договору № 04884/15 Товариство зобов'язувалось вчинити від його імені юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, визначеного додатком № 1 до договору № 04884/15, в тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний обсяг документообігу та листування щодо участі замовника у програмі; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов'язаних з виконанням даного договору; подавати в інтересах замовника заяви (в т. ч. позов), клопотання та інші необхідні звернення, пов'язані з виконанням даного договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього, тощо.

Вважає, що така діяльність підпадає під визначення п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676, згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Крім того, договір № 04884/15 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі згідно п. 11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Поряд з цим, зазначив, що за договором № 04884/15 від 31 липня 2015 року передбачено залучення коштів фізичної особи, у зв'язку з чим відповідач повинен був у встановленому порядку отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Посилаючись на те, що такої ліцензії на момент укладення договору відповідач не мав, у зв'язку з чим не мав права на укладення спірного правочину, а тому вважає його недійсним.

Крім того, обґрунтовуючи недійсність договору № 04884 про надання консультативно-інформаційних та канцелярських послуг (за умовами якого він сплатив відповідачу 8 910 гривень), послався на ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 6.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Посилаючись на те, що оформлення з клієнтом договору про надання йому послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а також надання такому клієнту інформації та роз'яснень щодо діяльності відповідної програми перед укладенням з ним такого договору є законодавчо закріпленим обов'язком особи, яка надає послуги адміністрування фінансових актів для придбання товарів у групах, просив суд визнати договір № 04884 про надання консультативно-інформаційних та канцелярських послуг (за умовами якого він сплатив відповідачу 8 910 гривень) недійсним із зобов'язанням повернути сплачені кошти.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2016 року, позов задоволено.

Ухвалено визнати недійсними договори, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт» № 04884/15 та № 04884 від 31.07.2015 року.

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 8 910 гривень, сплачених по договору № 04884 від 31.07.2015 року.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у нього ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «ЕкономКомфорт», дбайливе оформлення якого було предметом оспорюваного договору № 04884; отримувати чи не отримувати консуальтативно-довідкові послуги з питань діяльності цієї програми, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є свідченням нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману споживача та врахувавши, що договір № 044884/15 вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсними спірних договорів із стягненням сплачених позивачем коштів на виконання умов договору № 04884 від 31 липня 2015 року на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють та врахувавши, що предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними з огляду на те, що зазначені в них послуги вважаються фінансовими і регулюються Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а ТОВ «ЕкономКомфорт» надає їх без отримання відповідної ліцензії, що узгоджується з правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2389цс15).

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур