Справа № 203/1130/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі № 203/1130/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 203/1130/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

05 квітня 2016 року представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про забезпечення позову по цивільній справі № 203/1130/16-ц шляхом зупинення виконавчого провадження ВП № 49933162 від 25 січня 2016 року на час розгляду даної справи та до прийняття рішення по справі. (а.с. 73)

У судовому засідання представник позивача заявлене клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні. (а.с. 78)

Інші сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. (а.с. 61-66, 70)

Ознайомившись із матеріалами заяви про забезпечення позову, а також матеріалами цивільної справи №203/1130/16-ц, вислухавши пояснення представника позивача, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст. 151 ч.1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, викладена норма процесуального закону встановлює обовязок для особи, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову, довести необхідність вчинення судом таких процесуальних дій саме з метою забезпечення виконання можливого рішення суду. Однак, зазначені вимоги процесуального закону не були виконані належним чином представником позивача при поданні нею відповідної заяви, а викладені в ній підстави для її задоволення не стосуються саме виконання рішення суду, яке може бути ухваленим на користь позивача, а отже не є достатніми для задоволення цієї заяви.

Відповідно до вимог ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, суд також виходив з того, що в разі задоволення заявлених представником позивача вимог порушуються законні права та інтереси відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», що в подальшому призведе до обмеження прав банку на захист своїх прав передбачених нормами Цивільного Кодексу України та умовами договорів укладених між сторонами.

Таким чином, враховуючи, що представником позивача не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, приходжу до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 208, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Представнику позивача у задоволенні клопотання про забезпечення позову по цивільній справі № 203/1130/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ф.Ф. Маймур