справа № 165/557/16-ц
провадження №2/165/323/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в місті Нововолинську Волинської області про відшкодування шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробницві, -

встановив:

24.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в місті Нововолинську Волинської області про відшкодування шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробницві. Вимоги обгрунтовує тим, що під час виконання трудових обовязків на ДП шахта №2 «НВ» 09.12.1987 року він отримав виробничу травму, в звязку з якою, рішенням МСЕК від 10.01.1995 р. його визнано інвалідом ІІ групи з 80% втрати професійної працездатності. З цієї дати він отримав право на відшкодування шкоди від особи, з вини якої настало ушкодження здоровя. Зазначає, що ДП шахта №2 «НВ», яка з 01.01.1996 року була перейменована на ДП шахта «Бужанська», відшкодовувала йому шкоду, як власник.

Порядок проведення відшкодування шкоди та обчислення його розміру визначався Правилами відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації або повноваженим ним органом...» затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року з подальшими змінами та доповненнями (далі «Правила...»). Відшкодування проводилось коштами власника. З 01.08.1996 р. в звязку з ліквідацією ДП шахта №2 НВ» обовязок по відшкодуванню шкоди було покладено на Західно-Українську дирекцію по ліквідації шахт (далі УДКР). Відшкодування проводилось коштами державного бюджету, які виділялись компанії УДКР на вказані цілі, за цими же законами та за Угодою між Держвуглепромом та Галузевими профспілками.

23.09.1999 року був прийнятий Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» (далі Закон №1105), у відповідності до якого було створено керівні та виконавчі органи Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, в тому числі і впконавча дирекція у м. Нововолинську, яка є юридичною особою, наділеною правом самостійної діяльності та правом виступати від імені Фонду. Згідно з ч.1 п.З розділу XI цього Закону, особам, зазначеним у ст.8 цього Закону, які потерпіли, та втрата працездатності яким встановлювалась до набрання чинності цим Законом, відшкодування шкоди проводиться Фондом.

Постановою правління Фонду від 08.09.2000 року №12 було затверджено Порядок передачі страхувальником справ потерпілих до Фонду, відшкодування шкоди яким встановлено до 01.01.2001 року, з переліком документів.

Законом України «Про страхові тарифи...» від 22.02.2001 року (далі Закон №2272) було внесено зміни та доповнення до Закону №1105, який з даними доповненнями вступив в силу 01.04.2001 року. В ч.2 ст.2 Закону зазначено, що : «Особи, право яких на відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Вказує, що дана норма Закону, на відміну від ч.1 п.З розділу XI, не зобовязує Фонд проводити належні виплати, а визначає Закон, за яким ці виплати повинні встановлюватись.

В звязку з цим, Правління Фонду, постановою від 20.04.2001 року №10, визначило, що передачі підлягають лише документи, які підтверджують право потерпілого на страхову виплату станом на 01.04.2001 року.

Зазначає, що документи, які підтверджують право позивача на страхову виплату станом на 01.04.2001р., згідно абз.9 п.4 розділу XI, були передані Фонду 01.07.2001 року. Вважає, що при цьому Фонд несе відповідальність за правильність виплат з 01.04.2001 р., незалежно від дати, коли йому передано документи. Вказує, що дату передачі документів потерпілих визначав Фонд.

Згідно ч.1 ст.34 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України», сума щомісячної виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

Вказує, що відповідно з ч.10 ст. 34 цього та Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100, яка діяла на 01.04.2001р., середньомісячна зарплата для обчислення відшкодування шкоди в звязку з ушкодженням здоровя на виробництві визначалась за 3 або 12 повних місяців роботи до ушкодження здоровя. Цей порядок діяв до прийняття постанови КМУ від 26.09.2001р. №1266. Ця заробітна плата підлягала коригуванню на час визначеннястрахової виплати на ріст середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального фонду виконавчої влади з питань статистики, незалежно від дати страхового випадку.

Заробітна плата позивача до ушкодження здоровя за липень-вересень 1987 року, згідно довідки ДП шахта №2 «НВ» та виписки з особового рахунку ДП шахта «Бужанська» складає 608,4крб. при заробітній платі в галузях економіки України за 1987 р.- 180,61 крб.

Заробітна плата в Україні за 2000 р., яка підлягає застосуванню з 01.03.2001 р. становила 230 грн. Коефіцієнт росту становить К-1,27 (230:180,61).

Середньомісячна заробітна плата позивача становить на 01.04.2001 року 772,66 крб. (608,4 x к -1,27) (відкоригована).

Щомісячна страхова виплата при 60% втрати працездатності на 01.04.2001 р. становить 463,6 грн. (772,66 x 60%).

Вважає, що виконавча дирекція Фонду у м. Нововолинську, при передачі документів керувались недійсною Інструкцією №12, при цьому примушуючи потерпілих заповнювати бланк заяви про продовження виплат згідно особової справи, яка була сформована за вказаною Інструкцією.

З 01.04.2001 р. відшкодування шкоди власником зупинено, але на підставі п.2 ст.7 Закону №2272, підприємство продовжувало виплати до дня передачі документів потерпілого до Фонду і надало довідку з розміром цих виплат на час передачі справи Фонду. Зазначає, що ця довідка застосовується для зарахування суми, сплаченої потерпілому, в рахунок його страхових виплат з 01.04.2001р., а підприємству в рахунок його страхових внесків.

Виконавча дирекція постановою № 619 від 01.07.2001 р. продовжила позивачу раніше призначену підприємством виплату, визначену «Правилами...», після чого документи про відшкодування шкоди підприємством повернуті як такі, що не впливають на страхові виплати. Вказує, що підстав для продовження виплат немає, так як Фонд не є власником чи уповноваженим ним органом або його правонаступником, а Закон №1105 не являється змінами у відшкодуванні шкоди власником чи новими «Правилами...».

Стверджує, що 01.04.2001р. має місце подія, факт, а саме запровадження нового виду відшкодування шкоди на основі загальнообовязкового державного соціального страхування за рахунок страхових внесків.

Зазначає, що заробітна плата, визначена позивачу на 01.04.2001 р. в розмірі 521,92 грн. на підставі цієї довідки не відповідає вимогам передбаченим ч.10 ст.34 Закону. . Вважає, що правління фонду визначило лише документи, які підтверджують право особи на страхові виплати, а документи, необхідні для обчислення їх розміру витребовує виконавча дирекція. З огляду на викладене, просить суд встановити його заробітну плату до ушкодження здоровя, відкориговану на 01.04.2001 р., в розмірі 772,66 грн. та розмір щомісячної страхової виплати при 60% втрати працездатності в розмірі 463,6 грн. і скасувати постанову відповідача- виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві у м. Нововолинську від 01.07.2001р.№ 619. .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та пояснив, що середньомісячна заробітна плата до ушкодження здоровя визначається підприємством на підставі відомостей про заробітну плату потерпілого, яка і зазначається в довідці підприємства. Для відшкодування шкоди підприємством до 31.03.2001 року включно, коригування проводилось згідно з п.п. 22-28 «Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації або повноваженим ним органом» на ріст тарифних ставок та посадових окладів. Оскільки ці норми втратили чинність, для обчислення страхових виплат станом на 01.04.2001 року коригування заробітної плати визначеної до ушкодження здоровя згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» №1105, проводиться згідно ч. 2 ст. 29 на ріст середньомісячної заробітної плати у галузях економіки за даними Держкомстату України. Вважає, що відповідач неправомірно продовжує виплату у розмірі, визначеному підприємством за законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом України №1105 і станом на 01.04.2001 року втратило чинність. Просить встановити його заробітну плату до ушкодження здоровя, відкориговану на 01.04.2001 року., в розмірі 772,66 грн. та розмір щомісячної страхової виплати при 60% втрати працездатності в розмірі 463,6грн. та скасувати постанову виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві у м. Нововолинську від 01.07.2001 року № 619 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала з підстав наведених у запереченнях (а.с.49,50) та пояснила, що 10.01.2013 року ОСОБА_1 вже звертався до Нововолинського міського суду з позовною заявою до відділення Фонду у м. Нововолинську про встановлення заробітної плати та страхової виплати та стягнення недоплачених сум страхових виплат, стверджуючи, що справа є непродовженою, а новопризначеною і саме відділення Фонду має визначати розмір заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням (справа № 165/79/13-ц). 25 червня 2013 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просив суд залишити його позов без розгляду. Вказує, що рішенням Нововолинського міського суду від 25.04.2001 року, що набрало законної сили, визначено розмір щомісячних платежів позивача в сумі 313,15 грн., виходячи із середнього заробітку гірничого робітника очисного вибою (ГРОВ) по регіону - 521,92 грн. та 60% втрати професійної працездатності. Вважає, що у разі не згоди позивача з розміром середньої заробітної плати в сумі 521,92 грн. йому необхідно звернутися до роботодавця, який передав особову справу ОСОБА_1 до відділення Фонду у м. Нововолинську.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення в звязку з наступним.

Рішенням МСЕК від 18.01.2001 року ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи з 60% втрати професійної працездатності, а рішенням МСЕК від 15.01.2004 року йому встановлено 80 % втрати працездатності (а.с.14).

Постановою від 01.07.2001 року №619, відділення виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ в м. Нововолинську (а.с.9) ОСОБА_1 продовжено раніше призначену страхову виплату в розмірі 313,15 грн. з 01 липня 2001 року.

Як вбачається з постанови відділення Виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ в місті Нововолинську від 20.03.2012 року (а.с.32) призначено ОСОБА_1 перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1852,04 грн., починаючи з 01.03.2012 року, при цьому для розрахунку щомісячної страхової виплати врахований розмір середньомісячної заробітної плати станом на 01.04.2001 року в сумі 521,90 грн.

Відповідно до довідки шахти №2 «НВ» (а.с.4) сума відшкодування втраченого потерпілим ОСОБА_1 заробітку складає 313,15 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.04.2001 року (а.с.52-55) стягнуто з Української державної компанії по реструктуризації підприємств вугільної промисловості в користь ОСОБА_1 599,82 грн. недоплачених сум відшкодування шкоди. При розрахунку суд виходив із середнього заробітку 521,93 грн.

Відповідно до повідомлення Державного департаменту вугільної промисловості Міністерства палива та енергетики України від 11.07.2000 року № 9-680/9Д (а.с.80) граничний розмір сум відшкодування шкоди в перерахунку на сто відсоткову втрату працездатності, згідно п.п. 3,4 Додатку до галузевої тарифної Угоди від 18.11.1997 року для працівників шахти №2 «Нововолинська» по професії і посаді гірничого робітника очисного забою становить 521,92 грн.

Відповідно до ст. 456 ЦК України від 18.07.1963 р., у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоровя, повязаних з виконанням ним трудових обовязків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобовязані відшкодувати потерпілому у повному обсязі втрачений заробіток.

Згідно п.п. 9, 22, 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1994 р. № 472, розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоровя. Середньомісячний заробіток визначається за бажанням потерпілого за 12 або за 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували стійкій втраті працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати працівникам, які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р. з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, які підтверджують право цих працівників на такі страхові виплати. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати від свого роботодавця.

Зазначений позивачем порядок визначення сум відшкодування шкоди не відповідає ні Правилам відшкодування шкоди, що діяли до 01.04.2001 року ні Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань» №1105.

Інструкцією про порядок передачі страхувальниками виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 08.09.2000 року №12 передбачено, що особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання повинна містити розрахунки та перерахунки сум щомісячних компенсацій потерпілого втраченого ним заробітку із зазначенням розміру його середньомісячного заробітку, з якого робилися ці нарахування.

Як передбачено Інструкцією про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року №10, особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання повинна містити довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу на дату передачі особової справи потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні особова справа потерпілого ОСОБА_1 була передана 01 липня 2001 року з УДКР до ВД ФССНВ та ПФ у м. Нововолинську, і містила довідку про розмір втраченого заробітку що становив при 60 % втраті професійної працездатності 313,15 грн. (а.с.9.), виходячи із середнього заробітку визначеного роботодавцем при передачі справи, що становив 521,92 грн.

Зазначений розмір середньомісячного заробітку встановлений позивачу рішенням суду і відповідно до ст.61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню при розгляді інших справ.

Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні», не покладає на відповідача обовязку визначати розмір середньомісячного заробітку потерпілого на конкретну дату, а відповідно до статті 29 цього Закону, Фонд зобовязаний проводити щорічний перерахунок розміру страхових виплат потерпілим станом на 1 березня, та проводити індексацію щомісячних страхових виплат потерпілим.

Як зазначено у пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», при вирішенні спорів щодо перерахування розміру страхових виплат судам необхідно мати на увазі, що воно провадиться лише з підстав і в порядку, передбачених ст. 29 Закону N 1105-XIV ( 1105-14 ). Суди не можуть провадити або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну й соціальну допомогу з інших підстав, зазначених позивачем.

Постановою № 619 від 01.07.2001 року, відповідач продовжив раніше призначені позивачу страхові виплати, виходячи із середньомісячного заробітку ОСОБА_1 визначеного при передачі його особової справи.

Як зазначено у п 1-2 постанови Пленуму ВСУ №9 від 28.10.2003 року на підставі Закону N 1105-XIV ( 1105-14 ) у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для скасування вказаної постанови відповідача і вважає, що питання встановлення розміру заробітної плати позивача станом на 01.04 2001 року не віднесено до компетенції відповідача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, ст. ст. 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1195, 1197 Цивільного кодексу України, ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" №1105, Інструкцією про порядок передачі страхувальниками виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 08.09.2000 року №12, Інструкцією про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року №10, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в місті Нововолинську Волинської області про встановлення його заробітної плати до ушкодження здоров'я, відкоригованої станом на 01.04.2001 року в розмірі 772,66 грн. та розміру щомісячної страхової виплати при 60 % втрати працездатності в розміррі 463,60 грн. і скасування постанови виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві у м. Нововолинську від 01.07.2001 року №619, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук