Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2344/16-ц
Провадження № 2/191/769/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
04.07.2016 Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Михайлова В.А.
за участю секретаря Сірченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 17.06.2004 року їй належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідач по справі ОСОБА_2 є подругою доньки позивача, за домовленістю з якою остання тимчасово зареєструвала її в у власній квартирі. Зараз позивачем прийнято рішення про оформлення субсидії, але реєстрація відповідачки в належній їй квартирі перешкоджає здійсненню цього права. Також вона вимушена сплачувати комунальні послуги за відсутню відповідачку.
ОСОБА_2 не проживає в квартирі позивача з вересня 2011 року, її особистих речей та майна у кватирі немає, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає.
Таким чином, відповідач більше шести місяців не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, не несе витрат по утриманню квартири, не є членом сім'ї позивача, місце її постійного проживання позивачеві невідомо.
Позивач вважає, що відповідач втратили право користування належною їй квартирою та просить зняти ОСОБА_2О з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
Позивач в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпровя».
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 11.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №71, ОСОБА_1 належить на праві власності квартира під номером 44 у будинку №183-А, що розташований по вул..Леніна в місті Синельникове Дніпропетровської області.
Згідно до інформації адресно-довідкового відділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, а також довідки СМКП «ЖЕК-1» від 18.01.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Також з довідки СМКП «ЖЕК-1» від 18.01.2016 року та Акту про не проживання від 18.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з вересня 2011 року.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно ст.386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 більше одного року без поважної причини. Вимога про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою є безпідставною, оскільки зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», а також постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації», повноваження у сфері реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб делегуються органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли відповідно до Закону виконавчий орган сільської ради не утворено) - органу реєстрації).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 346, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10,11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ,224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою №44 в будинку №183-А по вул.Леніна м.Синельникове Дніпропетровської області.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: ОСОБА_4