Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1996/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

01.11.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Франко В.А., Чельник О.І.

за участі секретаря - Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Прокуратури Черкаської області на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково.

Суд стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди збільшивши її до 1322880 грн., а в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на його користь 517049,55 грн.

В апеляційній скарзі прокуратури Черкаської області ставиться питання зміну рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди через порушення судом норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 300000 грн. до 120978,46 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Пушкарьова Д.Є., пояснення представника прокуратури Володіної А.Г. і представника Державної казначейської служби України Прохоренко Т.В., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, а також обґрунтованість доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2007 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області порушено кримінальну справу № за фактом заволодіння чужим майном ТОВ «Придніпровський» шляхом обману за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

18.01.2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області порушено кримінальну справу № /2 відносно ОСОБА_2 за фактом заволодіння майном ПП «Група «Берег» шляхом обману, вчиненого у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

18.01.2008 року ОСОБА_2 було затримано працівниками Черкаського УБОЗу і після допиту слідчим в порядку ст. 115 КПК України (1960 року) його направлено до ізолятора тимчасового тримання в Черкаській області.

21.01.2008 року Сосновський районний суд міста Черкаси продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_2 до 10 діб, тобто до 28.01.2008 року.

28.01.2008 року цей же суд ухвалив постанову, якою подання слідчого про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишив без задоволення, і в цей же день слідчим винесено постанову про обрання відносно ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

30.01.2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу № /3 за фактом заволодіння ним чужим майном шляхом обману, вчиненого у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

28.10.2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу № /4 за фактом заволодіння особами ПП «РетроІнвестАгро» чужим майном шляхом обману, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вказані 4 справи об'єднані в одне провадження з присвоєнням номера .

03.04.2009 року заступником прокурора Черкаської області затверджено обвинувальний висновок.

06.04.2009 року в порядку ст. 232 КПК України (1960 року) кримінальну справу направлено до Катеринопільського районного суду Черкаської області.

25.11.2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надіслав кримінальну справу № 1-122/2011 до Апеляційного суду Кіровоградської області для визначення підсудності в межах області та подальшого скерування її до районного суду для розгляду по суті.

13.12.2011 року Апеляційний суд Кіровоградської області надіслав справу до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду.

25.01.2012 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда постановою по справі № 1-534/11 (провадження № 1/1111/768/12) змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_2 і взято його під варту.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

14.03.2013 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.11.2012 року скасовано, справу направлено для розгляду до того ж суду в іншому складі суддів.

Після повторного перегляду кримінальної справи, вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04.12.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

10.04.2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04.12.2014 року скасовано, справу повернуто прокурору Кіровоградської області на додаткове розслідування.

31.05.2014 року відомості щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003493. Міра запобіжного заходу не обиралася.

31.12.2014 року кримінальне провадження постановою прокурора прокуратури Катеринопільського району у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину та неможливістю отримання доказів для доведеності винуватості в суді (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) закрито.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом з 18.01.2007 року по 31.12.2014 року, тобто 6 років 11 місяців та 13 днів, з них під вартою 10 діб (з 18.01.2008 року по 28.01.2008 року). Зазначений строк тримання під вартою обирався органами дізнання прокуратури Черкаської області при розслідуванні вказаної кримінальної справи та не пов'язаний з розслідуванням кримінальних справ інших областей, в яких обиралась міра запобіжного заходу тримання під вартою.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2,7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом першим ч.1 ст.1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції Закону N 4652-VI від 13.04.2012 року) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок незаконного засудження, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного притягнення як обвинуваченого (п.1 ч.1 ст.1 Закону № 266/94-ВР із внесеними змінами та доповненнями).

У п.1.2. Рішення у справі № 1-15/99 за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) від 27.10.1999 року № 9-рп/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що початком кримінального переслідування є день винесення слідчим постанови про порушення кримінальної справи № відносно посадових осіб ПП «РетроІнвестАгро», однією з яких він був, а днем закінчення кримінального переслідування є 21.11.2015 року тобто день коли він зміг в повному обсязі поновити своє право власності на належний йому автомобіль є помилковими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач перебував під слідством з часу його затримання, а саме з 18.01.2018 року та до закриття прокурором 31.12.2014 року Катеринопільського району справи у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину та неможливістю отримання доказів для доведеності винуватості в суді (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 18.01.2007 року по 31.12.2014 року, тобто 83 місяці 13 днів.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР).

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Враховуючи обставини справи, у зв'язку з тривалим розглядом кримінальної справи, застосування відносно позивача запобіжного заходу у виді взяття під варту і перебування його під вартою з 18.01.2008 року по 28.01.2008 року та з 25.01.2012 року по 10.10.2014 року, позивачу було завдано моральну шкоду, яка знайшла свій прояв у тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував вимоги розумності і справедливості, а тому колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди в 300000 грн. і підстав для його збільшення не вбачає.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокуратури Черкаської області, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 120978,46 грн., тобто не більше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, в тому числі під вартою, є безпідставними.

Щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

В обґрунтування розміру матеріальної шкоди в сумі 517 049, 55 грн. позивач зазначив, що в період перебування його під слідством він не мав змоги вчасно виплачувати кошти за кредитним договором на автомобіль марки Suzuki моделі GV NEW 2.0 JLX MT та оскільки в державі з 2008 року відбулося знецінення грошової одиниці гривні, тому він здійснив переплату за кредит на вказану суму.

Матеріалами справи підтверджується, 30.07.2008 року накладено арешт на майно позивача - автомобіль НОМЕР_2, який скасовано 17.07.2015 року.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 17008-030/06Р від 30.03.2006 року, укладеного між продавцем ТОВ «Олві-Центр», покупцем ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» позивач придбав за 149 310 грн. вищезазначений автомобіль.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору № 17008-030/06Р від 31.03.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2, останній зобов'язується сплачувати заборгованість по вищевказаному кредиту рівними частками в сумі 2 074 грн. щомісячно.

Оскільки кредит ОСОБА_2 видано у гривнях, доводи позивача щодо здійснення ним переплати за кредитом у зв'язку з девальвацією гривні є безпідставними.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Прокуратури Черкаської області відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді В.А.Франко

О.І.Чельник