Справа № 523/2174/16-ц
Провадження №2/523/1801/16
У Х В А Л А

"06" липня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» про визнання звільнення незаконним, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» про визнання звільнення незаконним, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20.03.2004р. до 02.04.2015р. вона працювала на посаді інспектора відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ». Позивачку було звільнено та вона звільнення оскаржила в суді. 09.12.2015р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позивачку було поновлено на посаді інспектору з кадрів відділу кадрів TOB «Бруклін-Київ» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в частині поновлення на посаді встановлений негайний порядок виконання. Наказом від 09.12.2015р. з яким позивачка ознайомлена лише 13.01.2016р. її поновлено на посаді, але до безпосереднього робочого місця в відділі кадрів її не допустили. При цьому, позивачці надали кабінет без опалення та будь яких санітарних зручностей, про що вона повідомляла керівництво, та зверталася з заявами до інспекції з питань праці. Позивачка повідомила керівництво про свою вагітність, з метою надання їй можливості користуватись санітарними приміщеннями. 09.02.2016 року згідно наказу № 59-к/тр позивачу було звільнено начебто за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає, що відповідач, згідно ст. 184 КЗпП України не мав право її звільняти, оскільки вона перебувала вагітною на час звільнення. В звязку з чим, позивачка просить скасувати наказ TOB «Бруклін- Київ» №09-к/тм про накладання дисциплінарного стягнення, скасувати наказ TOB «Бруклін- Київ» №59-к/тр, від 08.02.2016 року про звільнення ОСОБА_1 та поновити на посаді інспектора з кадрів відділу кадрів, стягнути з TOB «Бруклін - Київ» користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2016 і до моменту прийняття судом рішення по справі з урахуванням додаткової заробітної плати (КТУ) ОСОБА_1, стягнути з TOB « Бруклін-Київ» на користь ОСОБА_1 суму коштів за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що подані до суду медичні документи про вагітність позивачки не відповідають дійсності. В звязку з чим, він подав клопотання про призначення амбулаторної судово-медичної експертизи на предмет вирішення питання про імовірну вагітність позивачки на час її звільнення.

Представник позивачки заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його необґрунтованим та таким, що направлено на затягування розгляду справи. При цьому, він пояснив, що в справі є достатньо доказів, які підтверджують наявність вагітності у позивачки на час її звільнення. Позивачка ОСОБА_1 також заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки вона не бажає проходити будь-які дослідження. Позивачка також відмовилась пояснювати причини переривання вагітності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

Так позивачка, як на одну із підстав заявлених позовних вимогах, посилається на наявність у неї вагітності під час звільнення, при цьому посилаючись на ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

При цьому, в якості доказів своєї вагітності позивачка надала довідку Жіночої консультації № 14 від 20.01.2016р., з якої вбачається поставлення діагнозу вагітність 8-9 тижнів. (а.с. 45). Крім того, позивачка надала протокол ультразвукового дослідження органів малого тазу від 11.02.2016р. Багатопрофільного медичного центру «Університетська клініка № 1» у якому також встановлена вагітність 11-12 тижнів. (а.с. 46)

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 179 ЦПК України для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

В судовому засіданні була допитана в якості свідка лікар Жіночої консультації № 14 ОСОБА_4, яка була видавала довідку від 20.01.2016р.. (а.с. 45). Свідок пояснила, що саме вона проводила огляду ОСОБА_1 та встановила їй діагноз вагітність 8-9 тижнів. При цьому, вона пояснила, що вона не може остаточно стверджувати про наявність даного діагнозу, оскільки для його встановлення необхідно провести додаткові дослідження. В звязку з чим, вона рекомендувала ОСОБА_1 зробити ультразвукове дослідження, а також зробити певні аналізи.

Крім того, в судовому засіданні була допитана в якості свідка лікар Багатопрофільного медичного центру «Університетська клініка № 1» ОСОБА_5, якою складений протокол ультразвукового дослідження органів малого тазу від 11.02.2016р.. Вона пояснила, що дійсно до неї звернулась громадянка, яка назвалась ОСОБА_1 та вона її данні внесла до журналу реєстрації. Однак конкретно вона ОСОБА_1 не памятає, а також вона пояснила, що під час реєстрації пацієнтів, вона паспортні данні не встановлює та не записує. Вона зробила ультразвукове дослідження та встановила діагноз вагітність 11-12 тижнів. При цьому, лікар пояснила, що фотографії під час дослідження не робились.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

В звязку з чим, посилання представника відповідача на наявність незаперечних доказів вагітності позивачки є передчасним, та потребує зясуванні у сукупності всіх доказів по справі.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що для вирішення питань, які поставлені представником відповідача необхідні спеціальні знання у галузі медицини, у звязку з чим, необхідно призначити амбулаторну судову медичну експертизу.

В той же час, згідно ч. 3 ст. 143 ЦПК України, суд вважає, кола питання, які поставлені представником відповідача є некоректні, а тому підлягають зменшенню.

Так, згідно ч. 2 ст. 28 Констітуції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

В звязку з тим, що позивачка ОСОБА_6 відмовилась від проходження дослідження питання, повязані з її особистим дослідженням не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 143-144, 202 ЦПК України, суд:

УХВАЛИВ:

Призначити по даній справі амбулаторно судову-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам «Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз» УОЗ ООДА.

Експертам поставити питання:

1. Чи перебувала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в стані вагітності, станом на 08 лютого 2016р. за медичною документацією, яка є наявною в матеріалах справи.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Експертизу провести тільки за медичною документацією, яка є в матеріалах справи, без будь-яких досліджень ОСОБА_1.

Строк проведення експертизи обмежити до 28.07.2016р.

Оплату витрат по проведенню експертизи покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя