АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника ПАТ«Брокбізнесбанк» Світича П.В.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, ОСОБА_2, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_5

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2009 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2009 року задоволено клопотання представника ПАТ «Брокбізнесбанк», обмежено тимчасово виїзд ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за межі України до виконання ними зобов'язань перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 494Т-99 від 31.03.2008 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Справа №6-158/2009
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8215/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Н.М.Троян
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про забезпечення позову виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду відповідачів за межі України може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Проте, на час постановлення судом ухвали в ЦПК України була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України застосовувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв'язку з невиконанням зобов'язань. Звернула увагу на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд судом зазначеного клопотання, під час розгляду клопотання присутньою у судовому засіданні не була, про постановлену ухвалу дізналася лише у квітні 2016 року з листа Державної прикордонної служби України. Отже, на думку заявника, оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просить задовольнити її з викладених підстав.

Представник ПАТ«Брокбізнесбанк» Світич П.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся у відповідності до вимог закону. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, так як його неявка в судове засідання не чинить перешкод в перевірці судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи клопотання представника ПАТ «Брокбізнесбанк» Бондаренка Р.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_4, ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 494Т-99 від 31.03.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що ст.151 ЦПК України передбачено вжиття заходів забезпечення позову, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що невиконання зобов'язання є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи № 6 - 158 за клопотанням ПАТ «Брокбізнесбанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, ОСОБА_2 було знищено, що підтверджується актом суду від 30.12.2015 року № 111/од. До суду апеляційної інстанції направлено копію ухвали суду від 02.12.2009 року, яка оскаржується заінтересованою особою за зазначеним клопотанням - ОСОБА_2

З копії ухвали суду вбачається, що 30.11.2009 року представник ПАТ «Брокбізнесбанк» БондаренкоР.В. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням, в якому просив встановити тимчасове обмеження ОСОБА_4, ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та заборонити їм виїзд за межі України до виконання ними своїх зобов'язань перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 494Т-99 від 31.03.2008року.

Разом з тим, ст.152 ЦПК України не містила (у редакції, яка діяла на той час) та не містить такого виду забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України.

Пунктом 7 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 роз'яснювалося, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не

може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже, вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було врегульовано статтею 377-1 ЦПК України і Законом України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» за № 2677-VI від 04.11.2010року.

Тобто, на час постановлення оскаржуваної ухвали діючий ЦПК України не передбачав такого виду забезпечення позову та такого обмеження, законом не було визначено підстав для застосування судом такого обмеження.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається чи перебувала в провадженні суду (на той час) цивільна справа за позовом банка до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з приводу виконання умов кредитного договору від 31.03.2008 року, чи клопотання банком було подано до подання позовної заяви до суду. У такому випадку, чи було подано банком позов до суду у визначений законом строк (три дні з дня постановлення ухвали).

Також, матеріали справи не містять доказів того, чи є громадянином України ОСОБА_4 Назем, в той час як Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що невиконання зобов'язання є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та передчасно дійшов висновку про забезпечення позову, тимчасово обмеживши право виїзду ОСОБА_4, ОСОБА_2 за межі України до виконання ними зобов'язань перед банком, чим порушив порядок встановлений законом для вирішення зазначеного клопотання.

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та передає питання щодо розгляду клопотання представника ПАТ «Брокбізнесбанк» Бондаренка Р.В. на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2009 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: