Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2889/16 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Є.У.№ 331/1803/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької обєднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької обєднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором оренди та зустрічним позовом Запорізької обєднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму транспортного засобу, застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що згідно довіреності від 03.04.2009 року ОСОБА_3 було надано право володіння автомобілем марки TOYOTA, моделі COROLLA, рік випуску 1987, тип легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) JT1LOAE, об'єм двигуна 1300, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 01.06.2007 року, ОСОБА_6 з правом передоручення, терміном дії 5 років.

05.03.2010 року, ОСОБА_6, скориставшись правом розпорядження та передоручення, уповноважив ОСОБА_7 на право розпорядження (продати, обміняти, здавати в оренду) вищезазначений автомобіль та представляти інтереси від імені ОСОБА_3 в установах, вчиняти всі юридично значимі дії.

07 липня 2011 року між ОСОБА_7, від імені ОСОБА_3, як Орендодавцем та Відповідачем, як Орендарем, було укладено Договір найму (оренди) зазначеного транспортного засобу, зареєстрований в реєстрі за № 2216, за умовами якого - Орендодавець передає, а Орендар в особі представника приймає у тимчасове володіння та користування за плату зазначений транспортний засіб, строком на два роки, тобто з 07.07.2011 року по 06.07.2013 року. Також, умовами Договору найму (оренди) встановлена сума орендної плати у розмірі 1200 грн. щомісячно, яка проводиться не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця.

Однак, відповідачем умови Договору найму (оренди) не виконані в повному обсязі, оплата проведена лише за липень - вересень 2011 року, починаючи з 08 жовтня 2011 року та по теперішній час умови договору відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим за період з 08.10.2011 року по 26.04.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 22 330 грн. 32 коп.

26 квітня 2013 року згідно акту прийому передачі автомобіль було повернуто ОСОБА_7, однак орендна плата не сплачена.

Пунктом 3 Договору найму (оренди) визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахування пені у розмірі однієї ставки НБУ на дату зарахування пені від суми заборгованості, з урахування індексації, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача суму заборгованість за Договором найму (оренди) у розмірі 22 330 грн. 32 коп., пеню у розмірі 10 842,02 грн., 3 % річних у розмірі 2753,05 грн. та інфляційні витрати у розмірі 16814,73 грн., а всього стягнути 52 740 грн. 12 коп., а також судові витрати.

У серпні 2015 року Запорізька обєднана технічна школа Товариства сприяння обороні України звернулося до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що Запорізькою об'єднаною технічною школою Товариства сприяння обороні України орендувався транспортний засіб з метою здійснення службових поїздок у зв'язку з виробничою необхідністю, однак відповідно до довіреності, оформленої 26.12.2011 року, повний обсяг повноважень щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом надається також особам, що ніяким чином не пов'язані з ЗОТШ ТСО України. Також, до вказаної довіреності включено ОСОБА_7, який вже мав оформлену ОСОБА_3 довіреність від 05.03.2010 року, що зазначено у договорі оренди.

Запорізька об'єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України мала в наявності грошові кошти для виконання своїх зобов'язань, однак Запорізька обласна організація ТСО України, як вищестояща організація не виділяла дотацій ЗОТШ ТСО України за період 2011-2013 роки для розрахунку по своїх зобов'язаннях.

Окрім того, ЗОТШ ТСО України у період з 2011 по 2013 рік мало на своєму балансі 24 транспортних засоби, серед яких 7 легкових, що могли використовуватись у службових цілях. Також, Запорізька обласна організація ТСО України та підпорядковані їй організації, в межах області мають на балансі 140 автомобілів у 2011-2012 pp., серед яких 99 легкових автомобілів, 137 автомобілів у 2013-2014 рр,. серед яких 96 легкових автомобілів, та за клопотанням ОСОБА_5 могли бути передані ЗОТШ ТСО України для службового використання, тому практичної необхідності для оренди транспортного у ЗОТШ ТСО України не було.

Також, серед документів бухгалтерського обліку відсутні відомості про використання орендованого автомобіля.

Так, відповідно до «Інструкції про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи» для відображення у бухгалтерському обліку кількості витраченого пального для службових автомобілів обов'язковим є ведення подорожніх листів по витраті паливно-мастильних матеріалів.

Вказані подорожні листи на орендований автомобіль серед бухгалтерських документів за період дії оспорюваного договору відсутні, також відсутні акти списання паливно-мастильних матеріалів, витрачених для заправлення орендованого автомобіля, що свідчить про те, що орендований автомобіль фактично не використовувався ЗОТШ ТСО України у своїй діяльності під час дії договору оренди.

Також відсутні будь-які документи, що підтверджують вчинення Орендодавцем будь-яких дій, направлених на повернення заборгованості з боку Орендаря, не виставлено претензій, не надсилались листи з вимогою виплати заборгованості, відсутні вимоги про розірвання договору та повернення транспортного засобу після несплати орендної плати протягом трьох місяців та відсутні документи, що підтверджують наявність заборгованості та підписані з обох сторін.

Крім того, при поверненні транспортного засобу та підписанні акту прийому-передачі сторонами не вказано жодних відомостей, про наявність заборгованості та її обсяг.

ОСОБА_5 CO., як директор (представник) ЗОТШ ТСО України, укладаючи даний договір діяв не в інтересах ЗОТШ ТСО України, а фактичним результатом укладення такого договору з пов'язаними особами є поява контрольованої заборгованості. Вказаний транспортний засіб фактично не використовувався, а договір оренди не оплачувався, незважаючи на наявність коштів, а Орендодавцем не вчинялося жодних дій зі стягнення заборгованості або документування факту її наявності. Також, оформлена довіреність надавала права користування, володіння та розпорядження орендованим транспортним засобом третім особам, пов'язаним з посадовою особою ЗОТШ ТСО України та надавала повноваження директору орендаря та вказаним третім особам право отримувати грошові кошти за укладеним договором оренди.

Позивач за зустрічним позовом посилаючись на зазначене, а також на те, що укладаючи даний договір, сторони не мали на меті створення правових наслідків, які обумовлюються даним правочином та єдиним правовим наслідком укладення вказаного правочину є поява та збільшення заборгованості ЗОТШ ТСО України перед ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, визнати недійсним з моменту укладання договір найму (оренди) транспортного засобу, зареєстрований в реєстрі за № 2216 від 07.07.2011 року між ОСОБА_3 від імені якого діяв ОСОБА_7 та Запорізькою об'єднаною технічною школою Товариства сприяння обороні України в особі директора навчального закладу ОСОБА_5 CO., стягнути з ОСОБА_3 на користь Запорізької об'єднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України грошові кошти в сумі 6 469 грн. 68 коп. сплачені за даним договором, а також судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково, зустрічний позов залишено без задоволення.

Стягнуто з Запорізької об'єднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором найму (оренди) транспортного засобу у розмірі 27 476 грн. 53 коп., з них: сума основного боргу за договором найму (оренди) транспортного засобу у розмірі 12160 грн., пеня у розмірі 2239,44 грн., 3 % річних у розмірі 1135 грн. 83 коп., а також інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 11 941 грн. 26 коп.

Стягнуто з Запорізької об'єднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 274 грн. 77 коп.

Не погоджуючись з рішенням районного суду Запорізька обєднана технічна школа Товариства сприяння обороні України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заперечуючи проти оскаржуваного судового рішення, відповідач посилався на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам.

Зокрема, відповідач зазначає, що не було виробничої необхідності оренди транспортного засобу та доцільності. Крім того на його думку є порядок використання службових автомобілів та закріплення за ним співробітників, який не був дотриманий. Відтак відсутні відомості про використання орендованого автомобіля, акти списання паливно-мастильних матеріалів тощо, а отже є підстави вважати, що автомобіль не використовувався.

Такі доводи відповідача містять лише посилання на недоцільність укладення договору та невикористання автотранспортного засобу, проте не підтверджують фіктивність правочину.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, вимагаючи визнання правочину недійсним, разом з тим не зазначає з яких причин він нібито погодився укласти фіктивний правочин та для чого це було потрібно.

Зазначаючи, що колишній директор, який підписав договір, та орендодавець повязані родинними звязками, а отже договір було укладено за їх домовленістю та штучно створена заборгованість, відповідач разом з тим не зазначає ані про існування перешкод для розірвання договору, ані про інші обставини, які свідчили б про фіктивність правочину.

Крім того відповідач заперечує проти розрахунку заборгованості та вважає необхідним застосувати строки позовної давності.

Зазначеним доводам відповідача також була надана оцінка в судовому рішенні.

Так, судом було встановлено, що згідно довіреності від 03.04.2009 року ОСОБА_3 було надано право володіння автомобілем марки TOYOTA, моделі COROLLA, рік випуску 1987, тип легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) JT1LOAE, об'єм двигуна 1300, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 01.06.2007 року, ОСОБА_6 з правом передоручення, терміном дії 5 років. 05.03.2010 року, ОСОБА_6, скориставшись правом розпорядження та передоручення, уповноважив ОСОБА_7 на право розпорядження (продати, обміняти, здавати в оренду) вищезазначений автомобіль та представляти інтереси від імені ОСОБА_3 в установах, вчиняти всі юридично значимі дії.

07 липня 2011 року між ОСОБА_7, від імені ОСОБА_3, як Орендодавцем та Відповідачем, як Орендарем, було укладено Договір найму (оренди) зазначеного транспортного засобу, зареєстрований в реєстрі за № 2216, за умовами якого - Орендодавець передає, а Орендар в особі представника приймає у тимчасове володіння та користування за плату зазначений транспортний засіб, строком на два роки, тобто з 07.07.2011 року по 06.07.2013 року. Також, умовами Договору найму (оренди) встановлена сума орендної плати у розмірі 1200 грн. щомісячно, яка проводиться не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця.

З часу укладення договору він не був визнаний недійсним або неукладеним, факт передання автомашини за договором оренди підтверджується актом приймання-передачі.

Судом були враховані умови договору, зокрема які стосуються як розміру плати за користуванням майном, прав і обовязків сторін, так і застосування санкцій за їх невиконання.

За ст. 761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

У даному випадку орендодавець мав такі права.

За ст. 762 ЦК за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Розмір орендної плати був визначений п. 3 Договору та умови договору виконувалися до вересня 2011 року.

Зазначене свідчить про те, що такий договір не може бути визнаний фіктивним, позаяк відбулася передача майна та грошових коштів.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Доводи відповідача про застосування строків позовної давності були враховані судом та в судовому рішенні наведений розрахунок з застосуванням положень ст. ст. 256 та 258 ЦК щодо наслідків пропуску строків позовної давності.

За положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та задовольняючи частково основний позов, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що відповідач у зустрічному позові не довів належними і допустимими доказами, що укладений договір оренди є фіктивним, а отже відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької обєднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: