У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представників осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Клеванської селищної ради Рівненського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3; про погодження технічної документації за відсутності суміжних землекористувачів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Клеванської селищної ради Рівненського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3; про погодження технічної документації за відсутності суміжних землекористувачів.

На рішення суду позивач через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості. Вказувала, що твердження відповідача та третьої особи про накладання площі її земельної ділянки на площу земельної ділянки ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Представник відповідача не зявлявся в судові засідання та не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Вважала, що відсутність двох суміжних власників земельних ділянок підтверджена представником третьої особи та приєднаними до матеріалів справи доказами. Відсутність підписів власників суміжних ділянок в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання перешкоджає подальшому оформленню технічної документації для присвоєння кадастрового номеру належній їй земельній ділянці.

На її думку, даний позов не має жодного відношення до розгляду іншої справи, яка знаходиться в провадженні суду та на яку суд посилається, адже стосується зовсім іншого предмета спору шодо незаконної приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 Предметом цього спору є неможливість внаслідок відсутності осіб погодити межі суміжної земельної ділянки, дозвіл на розроблення якої, площею 0,15 га, надано їй.

Для вирішення цього спору застосованим повинно було бути п.п. 2.8, 3.12 Інструкції "Про встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої наказом № 376 Держкомзему від 18.05.2010 року. Однак судом помилково застосовано до спірних правовідносин інші норми матеріального права Конституцію України, Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України "Про землеустрій", які регулюють право власності на землю.

Не згодна з посиланнями суду на правову позицію Верховного Суду України, що викладена в постанові № 6-2цс 15 від 11.02.2015 року, згідно з якою вирішувався спір про поділ земельної ділянки. Між тим, у неї права власності на земельну ділянку відповідно до ст. 116 ЗК України ще не виникло, рішення виконкому про передачу земельної ділянки у власність не приймалося, а кадастровий номер ділянці не присвоювався.

Покликалась на порушення судом вимог ст. 31, ч.1 ст. 61 ЦПК України, а також вказувала, що поза увагою суду залишилась її заява від 20.01.2016 року про витребування доказів у відповідача, яка не виконана. Ця обставина дає підстави стверджувати про необґрунтованість відмови в погодженні меж за відсутності підпису суміжного власника земельної ділянки ОСОБА_3 Не виконано відповідачем і вимоги суду про надання доказів, що підтверджують накладення її земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_3

Не зважаючи на те, що в заяві від 27.11.2015 року на імя Клеванського селищного голови поставлено вимогу про погодження технічної документації за відсутності двох землевласників, у протоколі узгоджувальної комісії взагалі відсутнє рішення про погодження межі за відсутності власника суміжної земельної ділянки від "D" до "Е" ОСОБА_5

На її думку, суд не зробив висновок про те, як вирішити позов в частині вимог щодо затвердження технічної документації за відсутності підпису суміжного землевласника ОСОБА_5, відмовивши в позові без вказівки про правові підстави. Відповідно до п.п.9 п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" якщо при розгляді земельних суперечок буде встановлено, що відмова сусіда відносно узгодження меж є безпідставною або підписання акта внаслідок відсутності суміжних власників або землекористувачів дійсно неможливе, то комісією приймається рішення про необхідність підписання акта сусідом або про відповідно про погодження меж земельної ділянки без підписів суміжних власників або землекористувачів.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про закриття провадження у справі.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог до Клеванської селищної ради, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела свого позову належними і достовірними доказами, оскільки не обґрунтовано факту порушення її прав, а обраний спосіб судового захисту права не відповідає обставинам справи.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Як убачається з матеріалів справи, і ці обставини сторонами не заперечуються, спірні правовідносини виникли з приводу відмови органом місцевого самоврядування погодити технічну документацію із землеустрою за відсутності підписів власників суміжних земельних ділянок щодо погодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування квартири у багатоквартирному житловому будинку. В звязку з цим ОСОБА_1 просила визнати цю відмову незаконною та зобовязати Клеванського селищного голову та спеціаліста-землевпорядника здійснити підписи в технічній документації із землеустрою без наявності підписів власників суміжних земельних ділянок.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1.)захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3.) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому п. 6 своєї постанови від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вбачається обовязок судів ураховувати вимоги ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України щодо земельних ділянок як обєктів цивільних прав та те, що держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Абзац третій ч. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (справа №1-6/2010) вказує, що положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України (2747-15) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" делегував виконавчим органам сільських, селищних, міських рад ряд повноважень, серед переліку яких зазначено і про організацію та здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою (п.п. 9 п. "б" ч. 1 ст. 33).

За обставинами справи право власності на землю у позивача ще не виникло, а тому воно і не оспорюється. Щодо Клеванської селищної ради, то очевидно, що при оскарженні його рішення про відмову у погодженні технічної документації із землеустрою вона діяла як субєкт владних повноважень при реалізації управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

На неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні спірних правовідносин наполягав і представник позивача, вказуючи, що Конституція України, Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України "Про землеустрій" регулюють право власності на землю, яке у ОСОБА_1 ще не виникло. При цьому зазначав, що під час розгляду справи необхідно було застосовувати п.п. 2.8, 3.12 Інструкції "Про встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої наказом № 376 Держкомзему від 18.05.2010 року.

Тобто ці обставини свідчать про виникнення та існування між сторонами публічно-правових відносин, а тому спір слід вирішувати за правилами адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотивами для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України є наявність правової підстави, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 310, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 20 травня 2016 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз'яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: