Справа № 457/370/16-ц
провадження №2/457/223/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Шумеляк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6 та виконавчий комітет Трускавецької міської радипро визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6 та виконавчий комітет Трускавецької міської радипро визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона є власником 53/100 ідеальних частин будинку № 38 по вул. Стебницькій в м. Трускавці. Дану частку вказаного будинку вона набула на підставі договору дарування від 11 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі № 1834. Згідно з цим договором вона прийняла у дар 53/100 ідеальних частин вказаного будинку. До її частки входять кухня «2-1» площею 12,2 м?, кімната «2-2» площею 16,8 м?, ? частина веранди «І» площею 3,6 м?, веранда «ІІІ» площею 4,0 м?, 1/ частина коридору «ІV» площею 10,2 м?, ? частина вмивальні «V» площею 0,8 м?, ? частина ванни «VI» площею 1,2 м?, частина туалету «VII» площею 0,8 м?, на мансарді ? частини коридору «І» 1,2 площею 8,1 м?, кладова «4-1» площею 2,4 м?, кухня «4-2» площею 12,0 м?, кімната «5-2» площею 10,8 м?, кухня «5-1» площею 10,7 м?, веранда «ІV» площею 2,9 м?, кладова «5-3» площею 3,5 м?. Будинок складається з пяти житлових кімнат житловою площею 66,8 м? та чотирьох кухонь. Загальна площа будинку становить 186,9 м?. До 1992 року вказаний будинок перебував у комунальній власності ДКП «Курортторг» та мав статус гуртожитку. У 1992 році будинок був повернутий у власність ОСОБА_8 як репресованій особі, яка згодом подарувала його їй та ОСОБА_6 Вказаний будинок належав ОСОБА_8 на праві приватної власності на підстав Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Трускавецьким міськвиконкомом 10 серпня 1992 року та зареєстрованого у Дрогобицькому МБТІ 10 серпня 1992 року № 913. Відповідачі перебувають на реєстраційному обліку у будинку по даний час, чинять їй перешкоди у користуванні її власністю, хоча фактично у будинку не проживають, у них різне фактичне місце проживання, у власності перебувають різні обєкти нерухомості в м. Дрогобичі та в м. Львові. Відповідачі не користуються зазначеним житловим приміщенням у цьому житловому будинку, речей, які належать їм, в будинку немає, але добровільно від зняття з реєстрації ухиляються та обовязок про реєстрацію місця проживання не виконують. Факт реєстрації місця прописки відповідачів у даному будинку підтверджується записами у їхніх паспортах. Актом № 91 від 16 березня 2016 року встановлено, що відповідачі не проживають у даному будинку. Згідно з актом обстеження житлових умов заявника від 22 листопада 2012 року з вказаного будинку необхідно виселити сім'ї ОСОБА_3, які, ніби-то, займають квартиру № 2 житловою площею 16,4 м?. На час обстеження кімната зачинена. Факт не проживання відповідачів у її будинку підтверджується тим, що вони не виконують жодних обовязків по утриманню даного будинку, не здійснюють комунальних платежів та платежів за користування житлом. Їх прописка носить формальний характер, так як вони перебувають на черзі у Трускавецькій міській раді як особи, що потребують покращення житлових умов. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55757269 від 23 березня 2016 року у приватній власності відповідача ОСОБА_5 перебуває квартира № 7 площею 64,1 м?, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв Майдану, 40. З вказаного випливає, що у власності відповідачів перебуває нерухоме майно житлова квартира, де вони, скоріш за все, проживають, ці особи житлом забезпечені, відповідно не користуються, не проживають у її будинку. Просить суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком № 38, розташованим по вул. Стебницькій в м. Трускавці Львівської області.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло заперечення проти позову, мотивоване тим, що будинок № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавці на підставі рішення міськвиконкому № 168 від 19 травня 1988 року був переданий в оренду управлінню ВАТ «Курортторг». Її сім'я отримала в даному будинку на законних підставах квартиру № 2, в якій вони з того моменту до теперішнього часу проживають і є зареєстрованими, що підтверджується відповідними записами у будинковій книзі та в паспорті громадянина України. На підставі розгляду заяви ОСОБА_8 стосовно повернення їй в особисту власність житлового будинку № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавець як особі з числа визнаних реабілітованими, виконавчий комітет Трускавецької міської ради народних депутатів рішенням № 101 від 18 квітня 1991 року визнав за останньою право особистої власності на зазначений житловий будинок з видачею їй свідоцтва про право власності на будинок лише після відселення жильців, що проживають в цьому будинку на цей час, а також зобовязали цим рішенням Трускавецький ЖЕК-ІІ зняти цей будинок зі свого балансу та передати в особисту власність ОСОБА_8 лише після повного відселення мешканців, що проживають у цьому будинку. Після цього виконавчий комітет Трускавецької міської ради народних депутатів рішенням № 139 від 16 квітня 1992 року зобовязав житловий відділ Трускавецького міськвиконкому будинок по вул. Стебницькій, 38 в м. Трускавець разом з проживаючими в ньому громадянами поставити на чергу відселення з будинків, які повертаються колишнім власникам. Вона неодноразово зверталася до голови виконкому Трускавецької міської ради, міського голови з письмовими заявами та усними зверненнями під час особистих прийомів про те, щоб на виконання взятих на себе зобовязань органи місцевого самоврядування вжили заходів по відселенню її з сімєю в інше житло, зокрема 25 червня 2006 року, однак отримали відповіді, що вони стали заручниками непростої ситуації, і на даний час є неможливим провести відселення їхньої сім'ї в інше впорядковане житло, оскільки в їхньому розпорядженні немає вільних житлових приміщень, бо з 2004 року радою не проводилося будівництва житла, а в міському бюджеті не передбачалися кошти для будівництва чи придбання квартир; житло, яке будується в місті, є комерційним. У 1992 році ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на будинок було видано незаконно. Отримавши свідоцтво про право власності на будинок, ОСОБА_8 11 серпня 2005 року подарувала ОСОБА_6Г та ОСОБА_9 на підставі договору дарування цей житловий будинок. Після того, як обдаровані особи зареєстрували право власності на нерухоме майно, то відразу почали чинити моральний тиск, здійснювати погрози щодо примусового виселення з позбавленням права користування цим житловим приміщенням, а також погрожувати фізичною розправою над мешканцями будинку № 38, в тому числі, їй та членам її сім'ї. У 2008 році вона звернулася до Трускавецької міської ради з заявою щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_9 На піставі її заяви з метою реагування та вжиття заходів на незаконні дії осіб, зокрема позивача, Трускавецька міська рада скерувала лист до Трускавецького МВ ГУ МВС України у Львівській області, де зазначено, що, виконавчий комітет Трускавецької міської ради, поновивши права реабілітованої особи, повертаючи ОСОБА_8 будинок № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавці, наголосивши, що оформлення права власності на будинок можна буде провести тільки після повного відселення осіб, яків ньому проживають, а вона разом з сім'єю перебуває на черзі під № 4. Станом на сьогоднішній день позивач у справі постійно незаконно здійснює їм перешкоди в користуванні житловим приміщенням, що перешкоджає нормальному доступу до нього та проживаню, а під час цього завідома, в момент їхньої тимчасової відсутності впродовж кількох днів у квартирі ініціює проведення обстеження житлових умов та складання акту щодо їхньої відсутності у квартирі тривалий час, що не відповідає дійсності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_9 позовну заяву підтримала з викладених у ній мотивів та просила задовольнити у повному обсязі, пояснила, що відповідачі у будинку за адресою: вул. Стебницька, 38, м. Трускавець не проживають більше 10 років, не платять за комунальні послуги. На даний час будинок є в жахливому стані, збудований близько 150 років тому, а, оскільки відповідачі зареєстровані за цією ж адресою та мають право користування квартирою, вона не має можливості робити капітальний ремонт будинку. Цей будинок повернули бабусі як репресованій раніше особі, про що є відповідне рішення міськвиконкому.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, пояснила, що ще у 1989 році у будинок № 38 по вул. Стебницькій, 38 у м. Трускавці вселили 5 сімей як в гуртожиток. У 1991 році було прийнято закон, відповідно до якого повертали хати репресованим. На підставі цього закону було повернуто будинок і ОСОБА_8 Вона знайома з таким рішенням міськвиконкому, але, крім того, у рішенні зазначено, що право власності осіб, якій повернуто будинок, може бути видано лише після відселення інших людей, які там на даний час проживають. У 1992 році ОСОБА_8 незаконно отримала свідоцтво про право власності. На даний час вона та ОСОБА_4 у цьому будинку проживають, оплачують комунальні послуги та також стоять у черзі на відселення.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з наведених у запереченні підстав та пояснив, що його довірителька та ОСОБА_4 дійсно проживають у цьому будинку, підтвердженням чого є отримання кореспонденції відповідачами за адресою: вул. Стебницька, 38, м. Трускавець, знаходження у квартирі їхніх особистих речей, квитанції про оплату комунальних послуг. Відповідачі неодноразово зверталися до Трускавецької міської ради з заявами про видачу житла, однак щоразу отримували відповіді, що міська рада такої можливості не має. Крім того, факт законності проживання вже було встановлено рішенням Трускавецького міського суду від 18 травня 2011 року, яке було залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2011 року. Позивачці слід звертатися з претензіями до Трускавецької міської ради, яка не надає житла для відселення осіб, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. Те, що відповідачі не проживають впродовж 10 років за даною адресою, є припущенням позивачки. Відповідачі неодноразово зверталися до позивачки та до ОСОБА_6 з проханням зробити ремонт, однак позивачка не дозволяла цього робити, щоразу зазначаючи, що це її будинок. Крім того, ОСОБА_11 ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, оскільки він знятий кілька років тому з реєстрації за цією адресою у звязку з отриманням в дар іншого житла.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду 09 червня 2016 року /а.с. 81/ надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. У своїй заяві він також зазначив, що не визнає і не погоджується з позовними вимогами, повністю підтримує заперечення співвідповідача ОСОБА_3, просить суд постановити рішення, яким відмовити повністю ОСОБА_9 у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та пояснив, що будинок № 38 по вул. Стебницькій належав його матері та її батькам. На даний час будинок у надзвичайно поганому стані, а він не може там зробити ніякого ремонту. Відповідачі у цьому будинку не живуть, тому що вони там не ночують. Відповідачку ОСОБА_3 він бачив двічі у своєму житті. Зараз ОСОБА_3, як йому відомо, живе в іншому місті і має там квартиру.

Представник третьої особи Трускавецької міської ради ОСОБА_12 підтримала заявлений позов та суду пояснила, що ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку при Трускавецькому міськвиконкомі з 24 серпня 1989 року складом сім'ї три особи (вона, син ОСОБА_13 та син ОСОБА_14) в загальній черзі під № 120 та в списках громадян, що підлягають відселенню з будинків, повернутих власникам, під № 4.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1984 року. Власником житла, де проживає вона, є її чоловік. Вікна її кухні виходять якраз на ту сторону, де у будинку № 38 мала би проживати сім'я ОСОБА_3. Років 15-16 у цій квартирі ніхто не проживає. Жодного з відповідачів вона там не бачила. ОСОБА_3 та її чоловіка вона знає з вигляду. ОСОБА_14 і ОСОБА_12 вона пригадує ще маленькими, а зараз в лице навряд чи впізнала б. Вікна її спальні теж виходять чітко на будинок № 38. Кілька років вона була хвора по інвалідності, тому більшу частину часу лежала. Інколи вона бачила, що у вікнах квартири сім'ї ОСОБА_3 світилася лампочка. На подвірї бачила тільки сусіда ОСОБА_6 з косаркою. Відповідачів на подвірї вона не бачила.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, є найближчим сусідом до будинку № 38. Відповідачів він не бачив вже десь 15 років. Перших 10 років, відколи їм там дали квартиру, він бачив, що раз або два на місяці відповідачка приходила до будинку № 38. Час від часу він спідкується з ОСОБА_6, однак ніяких інших людей він там на подвір'ї ніколи не бачив. ОСОБА_3 він в обличчя не знає, на вулиці її би не впізнав, як виглядають ОСОБА_5 та ОСОБА_4, йому не відомо.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як підстави своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що будинок № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавці відповідно до рішення міськвиконкому № 168 від 9 травня 1988 року був переданий в оренду управління ВАТ «Курортторг». Як вбачається з будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі № 2 у цьому будинку з 08 липня 1988 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 26 березня 1991 року /а.с.42-46/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 101 від 18 квітня 1991 року за ОСОБА_8 визнано право особистої приватної власності на цей будинок (цілий) з видачею їй свідоцтва про право особистої приватної власності на зазначений жилий будинок після відселення його жильців, що проживають по теперішній час. Трускавецький ЖЕК-ІІ зобовязано жилий будинок № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавці та передати в особисту приватну власність ОСОБА_8 після повного відселення мешканців, що проживають у будинку /а.с. 46/. Рішенням № 139 від 16 квітня 1992 року виконавчого комітету Трускавецької міської ради зобовязано житловий відділ Трускавецького міськвиконкому будинок № 38 по вул. Стебницькій у м. Трускавці разом з проживаючими у ньому громадянами поставлено на чергу відселення з будинків, які повертаються колишнім власникам /а.с.47/. ОСОБА_3 неодноразово зверталася до голови виконкому Трускавецької міської ради, міського голови з письмовими заявами та усними зверненнями під час особистих прийомів про те, щоб на виконання взятих на себе зобовязань органи місцевого самоврядування вжили заходів по відселенню її з сімєю в інше житло, однак нею отримано відповідь, що вони на даний час є неможливим провести відселення їхньої сім'ї в інше впорядковане житло, оскільки в їхньому розпорядженні немає вільних житлових приміщень, бо з 2004 року радою не проводилося будівництва житла, а в міському бюджеті не передбачалися кошти для будівництва чи придбання квартир; житло, яке будується в місті, є комерційним /а.с. 49/. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 11 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі № 1834, ОСОБА_8 подарувала 53/100 ОСОБА_9 53/100 ідеальних частин вказаного будинку. До її частки входять кухня «2-1» площею 12,2 м?, кімната «2-2» площею 16,8 м?, ? частина веранди «І» площею 3,6 м?, веранда «ІІІ» площею 4,0 м?, 1/ частина коридору «ІV» площею 10,2 м?, ? частина вмивальні «V» площею 0,8 м?, ? частина ванни «VI» площею 1,2 м?, частина туалету «VII» площею 0,8 м?, на мансарді ? частини коридору «І» 1,2 площею 8,1 м?, кладова «4-1» площею 2,4 м?, кухня «4-2» площею 12,0 м?, кімната «5-2» площею 10,8 м?, кухня «5-1» площею 10,7 м?, веранда «ІV» площею 2,9 м?, кладова «5-3» площею 3,5 м?. Будинок складається з пяти житлових кімнат житловою площею 66,8 м? та чотирьох кухонь. Загальна площа будинку становить 186,9 м?. Інші 47/100 зазначено будинку подаровані ОСОБА_6 /а.с. 8/ Право власності було зареєстровано ОСОБА_9 та ОСОБА_6 21 серпня 2005 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» /а.с. 10/.

Позивачем долучено до позовної заяви акт № 91 від 16 березня 2016 року, складений ТОВ «ТКО «Комфорт Сервіс», в кому зазначено, що, зі слів сусідів, а саме: ОСОБА_16, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_17 -ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 7/. Даний акт не може бути прийнятий судом до уваги, так як у акті не зазначено, з якого саме періоду ці особи не проживають у вказаному будинку (на час проведення обстеження чи на протязі тривалого часу).

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» передбачено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, лише з однієї, вказаної позивачем, підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.

Особи можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК такими, що втратили це право, в разі одержання жилої площі, вселення на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. При розгляді справи позивачем не подано доказів, а судом не встановлено факту вибуття відповідачів на інше постійне місце проживання зі спірного помешкання, хоча позивач і покликається у позові, що відповідачі вибули на інше постійне місце проживання.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, у власності ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 є інші обєкти нерухомості. Що стосується ОСОБА_5, то відповідно до Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23 березня 2016 року, то на підставі договору дарування ОСОБА_5 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 11-12/. З реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2 він знятий 28 травня 2013 року, про що є відповідна відмітка у його паспорті громадянина України /а.с. 39/ та у будинковій книзі /а.с. 43 на звороті/.

Що стосується ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то відповідно до листа № 300 від 31 травня 2016 року ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку при Трускавецькому міськвиконкомі з 24 серпня 1989 року складом сім'ї три особи (вона, син ОСОБА_13 та син ОСОБА_14) в загальній черзі під № 120 та в списках громадян, що підлягають відселенню з будинків, повернутих власникам, під № 4. ОСОБА_3 останнє поновлювала довідки 11 вересня 2011 року /а.с. 84/.

До матеріалів справи долучено копії квитанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_3 у період з 2009 по 2016 роки /а.с.51-52/. Відповідно до довідки від 10 травня 2016 року № 27, виданої Дрогобицьким УЕГГ ПАТ «Львівгаз», гр. ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: м. Трускавець, вул. Стебницька, 38/2, є абонентом Дрогобицького УЕГГ ПАТ «Львівгаз», особовий рахунок /а.с. 53/. ОСОБА_4 отримував за адресою: м. Трускавець, вул. Стебницька, 38/2 кореспонденцію, зокрема, 16.06.2016 року /а.с. 55/.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку), виданої 14 червня 2016 року ТОВ «ТКО «Комфорт-Сервіс»,ОСОБА_3 постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_7. На цій житловій площі проживають та прописані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 101/.

Суд не може взяти до уваги покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 оскільки ОСОБА_16, будучи допитаним в якості свідка, у судовому засіданні не чітко вказав на питання, чи він є родичем позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_6 Крім того, він зазначав, що близько 15-16 років не бачив відповідачку, однак не впізнав її у залі судового засіданні. На запитання суду, чи бачив він ОСОБА_3М, зокрема, у залі суду, ОСОБА_16 відповів, що не бачив, хоча вона перебувала у залі судового засідання. Покази свідка про те, що він тривалий час не бачив відповідачів, не знаючи їх в обличчя, не є підтвердженням та належним доказом факту їх не проживання за вказаною адресою. Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні вказала, що теж не пригадує, як точно виглядає ОСОБА_4, на вулиці навряд чи впізнала би його в обличчя на сьогоднішній день. А тому показання свідків не є підтвердженням та належним доказом факту не проживання відповідачів за вказаною адресою.

Позивачка ОСОБА_2 вже зверталася до Трускавецького міського суду з позовом про виселення відповідачів з жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення, однак рішенням суду від 18 травня 2011 року у задоволенні її позову було відмовлено. Відповідно до ухвали апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2011 року рішення Трускавецького міського суду від 18 травня 2011 року залишено без змін. Варто зазначити, що цією ухвалою встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 законно проживають та прописані у квартирі АДРЕСА_3 /а.с. 56/.

Не заслуговує на увагу і твердження позивача, що реєстрація відповідачів у будинку заважає їм у проведенні ремонтних робіт у будинку, оскільки саме позивач є власником будинку та зобовязана належно утримувати будинок, а відповідачами право власності позивача не оспорюється.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідачів понад 6 місяців у квартирі АДРЕСА_4, 38 у м. Трускавці чи їх вибуття в інше місце проживання, то у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6 та виконавчий комітет Трускавецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Т.В. Василюк