У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 10 березня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку в частині покупця, визнання права власності на частину житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 30 жовтня 1984 року по вересень 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Згідно договору купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року мати відповідача - ОСОБА_6 - купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, а 22 жовтня 1997 року згідно договору дарування подарувала вищевказаний житловий будинок ОСОБА_5 Вважала, що будинок був придбаний для їх сім'ї за кошти, які належали подружжю ОСОБА_4, також вони були зареєстровані в спірному будинку та проживали однією сім'єю разом із дітьми, за цей час ними була зроблена реконструкція будинку, поліпшені умови проживання. З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, в частині покупця; визнати покупцями її та ОСОБА_5; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши ст. ст. 22, 24 КпШС України, ст. 57 СК України до правовідносин, які склалися між сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, за які був придбаний спірний житловий будинок, належать подружжю ОСОБА_4, як і доказів про витрати, пов'язані з реконструкцією та переобладнанням будинку під час перебування у шлюбі. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, відхилити. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик
й