ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу СелехманОлександр Анатолійович, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 20 жовтня 2005 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 850 дол. США із сплатою відсоткової ставки у розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення - 17 жовтня 2025 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20 жовтня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Договір іпотеки від 20 жовтня 2005 року не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», оскільки він був укладений без надання відповідного дозволу органом опіки та піклування.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що квартира, передана в іпотеку, є єдиним житлом неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, позивач просив задовольнити позов, визнати недійсним договір іпотеки від 20 жовтня 2005 року; зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу вилучити запис та зняти заборону на відчуження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно предмета іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 20 жовтня 2005 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6

Зобов'язано приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. вилучити запис та зняти заборону на відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року скасовано, позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору іпотеки між банком та ОСОБА_6 не було дотримано вимог Закону України «Про охорону дитинства», а саме не отримано дозвіл органу опіки та піклування на укладення цього договору, у зв'язку із чим були порушені права неповнолітнього ОСОБА_3, малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що зареєстровані та проживають у квартирі, переданій в іпотеку згідно із договором від 20 жовтня 2005 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовні вимоги без розгляду, зазначав, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років та неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді відповідно їх батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено надання органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради повноважень щодо здійснення захисту неповнолітнього ОСОБА_3, малолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, за наявності законних представників, та відсутні поважні причини, що унеможливлюють самостійне звернення зазначених осіб до суду для захисту прав, свобод чи інтересів дітей, то позивач не має повноважень на ведення справи у суді відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Судами встановлено, що 20 жовтня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 850 дол. США із сплатою відсоткової ставки у розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення - 17 жовтня 2025 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20 жовтня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітній - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частинами 1, 2 ст. 39 ЦПК України встановлено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, недієздатних фізичних осіб та неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, захищають чи можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Органи опіки та піклування згідно із нормами Сімейного кодексу України мають право пред'явити позов про визнання шлюбу недійсним (ст. 42), про позбавлення батьківських прав (ст. 165), про скасування чи визнання усиновлення недійсним (ст. 240), про відібрання дитини від батьків (ст. 170).

Відповідно до п.п. 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, апеляційний суд вірно встановив всі фактичні обставини справи, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у випадку порушення прав чи законних інтересів малолітніх та неповнолітніх осіб з позовом до суду можуть звернутись їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом; орган опіки та піклування не наділений повноваженнями представляти інтереси неповнолітніх та малолітніх осіб у справах про визнання недійсними договорів, що укладалися батьками дітей, за виключенням випадків, коли таке звернення зазначених осіб до суду є неможливим з поважних причин, у зв'язку із чим правомірно скасував рішення суду першої інстанції та залишив позов без розгляду відповідно до ст. 207 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваної ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді:В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Попович В.О. Савченко