Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання, третя особа - Волинське обласне дитяче медичне об'єднання, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, нарахувати та виплачувати надбавку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання, третя особа - Волинське обласне дитяче медичне об'єднання, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, нарахувати та виплачувати надбавку. В обґрунтування вимог позивач зазначала, що вона з 01 січня 2001 року по 01 квітня 2014 року працювала на посаді лікаря-лаборанта, в подальшому - бактеріологом централізованого відділення клінічної лабораторії Волинського обласного дитячого територіального медичного об'єднання. З квітня 2014 року вона переведена до Обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання на посаду бактеріолога бактеріологічної лабораторії.

Зазначала, що відповідачем їй повинно нараховуватись та виплачуватись підвищення до посадового окладу на 60 %, а не на 10 %, оскільки вважає, що її стаж безперервної роботи, пов'язаної з діагностикою туберкульозу становить 22 роки 2 місяці, а отже вона має право на надбавку до посадового окладу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що з 02 квітня 2001 року позивач працювала у Волинському обласному дитячому територіальному медичному об'єднанні на посаді лікаря-лаборанта бактеріолога централізованого відділення клінічної мікробіології, 15 листопада 2009 року переведена на посаду бактеріолога центрального відділення мікробіології, 02 вересня 2013 року переведена на посаду бактеріолога туберкульозного кабінету централізованого відділення клінічної мікробіології, 31 березня 2014 року звільнена з займаної посади в зв'язку з переведенням до Волинського обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання. 01 квітня 2014 року прийнята на посаду бактеріолога бактеріологічної лабораторії Волинського обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання по переводу з обласного дитячого територіального медичного об'єднання, що підтверджується випискою із трудової книжки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно визначивши характер спірних правовідносин та норму права, що їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не має права на отримання підвищення посадового окладу за тривалість безперервної роботи в розмірі 60%, оскільки стаж роботи в централізованому відділенні клінічної мікробіології не надає право на отримання надбавок, передбачених постановою КМУ від 16 лютого 2011 року № 123 «Про деякі заходи щодо підвищення престижності праці медичних працівників, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз» та Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов