Справа № 140/2972/15-ц
Провадження № 2/140/98/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2016 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Ференець М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові

цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», третя особа без самостійних вимог: Обєднана організація Профспілки працівників АПК в ДП «Укрспирт» про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

11.12.2015 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої з/п, вказавши в позові, що трудову діяльність він розпочав в липні 2003 року коли був прийнятий електрозварювальником на Немирівський спиртовий завод. В послідуючому працював в спиртовій галузі на різних посадах, а 23.02.2011 року відповідно до наказу № 66-к Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», призначений на посаду інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту управління контролю за виробництвом та обігом спирту.

03.12.2015 року позивач отримав та ознайомився з наказом ДП «Укрспирт» № 159-к від 03.07.2015 року про своє звільнення у звязку зі скороченням штату 03.07.2015 року, відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення необгрунтованим та незаконним, оскільки воно суперечить діючому законодавству.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При звільненні працівника роботодавець зобовязаний дотримуватись приписів законодавства про працю, зокрема процедури звільнення та встановлення обмежень.

Підставою для звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Фактично у відповідача не відбувалось та не проводилось зміни у виробництві, що могло потягнути скорочення чисельності працівників.

Зазначена обставина підтверджується відповідними наказами:

-наказ ДП «Укрспирт» № 95 від 05.03.2015 року, яким затверджено штатний розпис підприємства, який становить 125 осіб;

-наказ ДП «Укрспирт» № 197 від 18.05.2015 року, яким затверджено нову редакцію штатного розпису, в якому передбачена штатна чисельність 134 особи;

-наказ ДП «Укрспирт» № 213 від 29.05.2015 року, який вніс зміни до штатного розпису, відповідно до якого штат працівників становить 127 осіб.

Після зазначеного з 24.07.2015 року згідно наказу відповідача № 305 штатний розпис збільшується до 134 чоловік і вводяться посади начальника відділу 1 чол., та провідний інженер 6 чол., а 23.10.2015 року згідно наказу № 426 зявляється вже 142 штатні одиниці.

Тобто з наведеного слід зробити висновок що скорочення штату працівників у відповідача не відбувалось, а тому твердження відповідача про таке скорочення є безпідставним.

Крім зазначеного, відповідачем не додержано вимоги законодавства, щодо переважного права залишення на роботі в порядку ст. 42 КЗпП України, оскільки при скороченні чисельності штату працівників, переважне право залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

В спиртовій галузі він працює з липня 2003 року, а в ДП «Укрспирт» по переводу з червня 2010 року, тобто загальний стаж понад 12 років. За час роботи на підприємстві нагороджувався почесною грамотою за сумлінну плідну працю, високопрофесійне виконання службових обовязків, також неодноразово заохочувався грошовими преміями та надбавками.

Питання переважного права залишення на роботі при скороченні штату працюючих відповідачем не вивчалось на комісії, а також на розгляд до профспілкового комітету не виносилось.

Одначасно відповідачем порушено вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві. Однак будь-якої роботи відповідачем йому запропоновано не було.

Слід також зазначити, що для звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України (крім ліквідації підприємства, установи, організації) треба отримати згоду первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, що передбачено ст. 43 КЗпП України.

Згідно п.п.3.2.4., п. 3.2 Колективного договору між роботодавцем і первинною організацією державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на 2013-2015 роки сторона роботодавця зобовязується, у разі необхідності звільнення працівників за ініціативою роботодавця у звязку із скороченням чисельності або штату за умов економічного, технологічного, структурного, організаційного характеру:

-не пізніще як за три місяці до звільнення подавати профспілковому органу інформацію про причини наступного звільнення, кількість і категорії працівників, яких це стосується, строки проведення звільнення;

-проводити консультаії з проспілковою стороною та визначити заходи щодо запобігання звільненню, обмеження його до мінімуму...;

-не допускати звільнення працівників з своєї ініціативи без погодження профспілковою стороною у встановлений чинним законодавством порядку.

Зазначених вище дій відповідачем не проведено.

П.п.3.2.5, п. 3.2 колективного договору передбачено, у разі виникнення обєктивних причин, що зумовлюють масові звільнення працівників припиняти укладання трудових договорів з новими працівниками на 3 місяці до початку звільнення та під час звільнень. Однак як йому відомо, під час скорочення штатів в апарат відповідача приймались на роботу нові працівники.

Крім зазначеного профспілковий комітет підприємства згоди на його звільнення не надавав, засідання не проводив і його з даного приводу не повідомляли.

В той же час листом № 36-01/15 від 18.11.2015 року обєднаної організації проспілки працівників АПК в ДП «Укрспирт» повідомлено позицію, щодо скорочення та звільнення працівників підприємства. Так в зазначеному листі вказано, що профспілкова організація не отримувала від адміністрації повідомлень про скорочення чисельності працівників. Після 18.05.2015 року, на комісії не розглядалось особистої кваліфікації та переважне право кожного працівника, повідомленого про скорочення наказом № 197, а також не надавалось будь-яких рекомендацій стосовно працівників.

Вказаним листом ООП працівників АПК ДП «Укрспирт» не заперечує використання листа у судових інстанціях та підтверджує готовність виступити третьою стороною без самостійних вимог на відповідних процесах.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З метою встановлення розміру середньої заробітної плати 03.12.2015 року ним на адресу відповідача подано письмову заяву. На час направлення позовної заяви до суду відповіді, щодо розміру та складу його заробітної плати від відповідача не отримано, а тому визначити розмір середньої заробітної плати не представляється можливим. При отриманні належної відповіді відповідача позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати будуть уточнені.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись із заявою про вирішення трудових спорів у справах про звільнення безпосередньо до районного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідачем надана довідка про доходи позивача за № 01-11/2 від 11.01.2016 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

ОСОБА_2 соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» встановолено кількість робочих днів:

-липень 23; серпень 20; вересень 22; жовтень 21; листопад 21; грудень 23; разом за 130 робочих днів.

З часу звільнення, а саме з 03.07.2015 року по 31.12.2015 року у позивача був вимушений прогул 128 робочих днів.

ОСОБА_2 соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» встановлено кількість робочих днів в січні 19, в лютому 21.

Загальна кількість робочих днів з часу коли позивача було звільнено по 29.02.2016 року становить 148 дня (128+40=168).

Згідно довідки відповідача про доходи ОСОБА_1 № 01-11/2 від 11.01.2016 року його середньденна заробітна плата складає 395 грн. 19 коп.

Таким чином з розрахунку 168 робочих дня вимушеного прогулу, помноженний на середньоденний заробіток 395 грн. 19 коп., визначає суму стягнення з відповідача, яка становить 66391 грн. 92 коп. (168х395,19=66391,92).

Позивачем представлено довідку з Немирівського районного центру зайнятості № 253/03-23 від 01.06.2016 року про виплату йому коштів в сумі 32293,17 грн., як допомога по беробіттю.

Крім цього в ході слухання справи представником відповідача надана довідка ДП «Укрспирт» № 01-11/60 від 22.02.2016 року про виплату вихідної допомоги при скорочені штату ОСОБА_1 в сумі 7706,28 грн.

Тому стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з врахуванням виплачених сум пособію по безоробіттю та вихідної допомоги (90893,70-32293,17-7706,28=50894,25 грн.).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» ОСОБА_4, який діє згідно довіреності в судовому засіданні позов не визнав заперечує проти його задоволення, з підстав викладених у його запереченнях проти позовних вимог. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи, профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт», в судове засідання не зявився, без поважних причин, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. Заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представника та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до наказу генерального директора ДП «Укрспирт» № 66-к від 23.02.2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Державне підприємство спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» на посаду інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту управління по контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт» з 23.02.2011 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом ( а. с. 10 ).

Наказом в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» ОСОБА_5 № 159-к від 03.07.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади інженера І категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту управління контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт», у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 11 ).

13.02.2015 року ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України (уповноважений орган управління) з метою зменшення адміністративних витрат звернулося до керівника ДП «Укрспирт» з листом № 37-32-3-13/1976 від року щодо проведення оптимізації кадрів ДП «Укрспирт» шляхом їх скорочення.

05.03.2015 року на виконання вказаного вище листа, ДП «Укрспирт» було прийнято Наказ № 95 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті чого, посада начальника відділу контролю за виробництвом і обігом спирту управління контролю за виробництвом і обігом спирту ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач була скорочена, а управління до якого відносився даний відділ ліквідовано.

В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 чоловік.

Наказом ДП «Укрспирт» від 20.05.2015 року № 197 затверджено нову редакцію штатного розпису, згідно якого з 01.06.2015 року, штат працівників мав становити 134 чоловік, а згідно наказу ДП «Укрспирт» від 29.05.2015 року № 213 штат працівників встановлено в кількості 127 чоловік.

Відповідно до повідомлення від 18.11.2015 року за № 36-01/15 Обєднаної організації Профспілки працівників АПК в ДП «Укрспирт», проспілка не отримувала від адіміністрації ні повідомлення про скорочення чисельності працівників ні, відповідно, ніякого обгрунтування Консультації з адміністрацією про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенням їх кількості до мінімуму, помякшення несприятливих наслідків звільнень розпочались, але рішення за цими консультаціями прийнято не було. На думку профспілки, неможливо обгрунтувати скорочення чисельності апарату управління більш ніж на 36 % у червні 2015 року. ООПАПК ДП «Укрспирт» не заперечує проти використання даного листа під час захисту своїх прав у судових інстанціях України всіх, звільнених за наказом № 197 від 20.05.2015 року працівників ДП «Укрспирт» ( а. с. 14-15 ).

05.06.2015 року на виконання вимог ст. 43 КЗпП України ДП «Укрспирт» звернулося до Голови профспілкового комітету апарату Підприємства з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 що підтверджується листом № 01-2-1/179 від 05.06.2015 року ( а. с. 54 ).

З протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» № 258 від 19.06.2015 року вбачається, що рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не приймалося. Було перенесено розгляд подання на звільнення ОСОБА_1 на 22.06.2015 року у разі необхідності ( а. с. 84 ).

За таких обставин суд вважає, що Профспілку не було завчасно попереджено про заплановані вивільнення працівників, як передбачено ст. 49-1 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у звязку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до планованих звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про термін проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Даних вимог Закону керівництвом ДП «Укрспирт» не було дотримано, оскільки лише 05.06.2015 року (тобто за місяць до звільнення) було направлено до профспілкового комітету апарату управління ДП «Укрспирт» подання відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 23.06.2015 року надійшло повідомлення голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» про прийняте рішення: «профкому апарату управління ДП «Укрспирт» копії рішеннь щодо звільнення за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом і обігом спирту ОСОБА_1 та начальника відділу контролю за виробництввом та обігом спирту ОСОБА_6

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем не було запропоновано ОСОБА_1 усі наявні на підприємстві вакантні посади.

В переліку посад, які додані до заперечень, не вказано посад, які містяться в новоствореному управлінні безпеки ДП «Укрспирт», адже якщо порівняти Положення про управління по контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт», посадову інструкцію інженера відділу контролю виробничої діяльності підприємств, обліку спирту та спиртової рідини ДП «Укрспирт» та положення про управління безпеки ДП «Укрспирт», слід дійти до висновку, що повноваження, яким був наділений ОСОБА_1 до того як було ліквідовано управління по контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт», як провідний інженер відділу контролю за виробництво та обігом спирту управління контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт» здійснюють інші працівники, які працюють на відповідних посадах в управлінні безпеки ДП «Укрспирт». ОСОБА_1 працював у відділі контролю за виробництвом і обігом спирту управління по контролю за виробництвом та обігом спирту ДП «Укрспирт», де Відділ контролю за виробництвом і обігом спирту залишився в складі нового управління безпеки ДП «Укрспирт».

Беручи до уваги те, що ті ж функції та посадові обовязки, як раніше виконував позивач, виконують інші працівники в управлінні безпеки ДП «Укрспирт» свідчить про те, що відповідач порушив приписи частини 1 статті 42 КЗпП України «при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці».

Частина 1 статті 49-2 КЗпП України вказує, що «про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці». Відповідач надав до суду повідомлення в якому відсутній підпис позивача, тобто це свідчить про те, що приписи вище згаданої норми не були виконані. Належних та допустимих доказів в розумінні статей 57, 58, 59 ЦПК України, щодо ухилення позивача від підписання чи отримання повідомлення (попередження) про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП Українии відповідачем не надано.

Стаття 1 ЗУ «Про колективні договори і угоди» - «колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців».

Відповідно до частини 1 статті 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» визначено, що «умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обовязковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали».

Відповідач під час звільнення ОСОБА_1 порушив умови п.3.2.4. та 3.2.5 колективного договору, адже після його звільнення фактично було здійснено набір працівників на посади з функціями та обовязками останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Тому, в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 не був повідомлений про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ у звязку зі скороченням штату та чисельності працівників. ОСОБА_1 не було повідомлено про те, чи є в апараті вакантні посади, що відповідають його кваліфікації та вакантні нижчих і менш оплачуваних робіт.

Згідно ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скорочені чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Оскільки, чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка їх законності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання наказу про його звільнення незаконним та поновлення на посаді, яку позивач займав на момент звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету міністрів України, № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки № 01-11/12 від 11.01.2016 року середньоденна зарплата позивача складає 395,19 грн., середньомісячна заробітна плата складає 7706,28 ( а. с. 73 ).

Згідно довідки з Немирівського районного центру зайнятості № 253/03-23 від 01.06.2016 року про виплату ОСОБА_1 коштів в сумі 32293,17 грн., як допомога по безробіттю ( а. с. 91 ).

Відповідно до довідки ДП «Укрспирт» № 01-11/60 від 22.02.2016 року про виплату вихідної допомоги при скороченні штату ОСОБА_1 в сумі 23611,08 грн. ( а. с. 64 ).

Тому, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача, складає 90893,70-32293,17-7706,28=50894,25 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача ДП «Укрспирт» підлягає стягненню на користь держави сума судового збору, яка складає 551,20 грн. за кожну позовну вимогу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що позивач отримав трудову книжку 12.11.2015 року після письмового звернення до відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 40, 42, 49-2, 117, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, Постановою Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядком розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 159-к від 03.07.2015 року незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера 1 категорії відділу контролю за виробництвом та обігом спирту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2015 року по даний час в сумі 50894,25 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: