Справа № 145/1283/15-ц Провадження № 22-ц/772/1656/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Вавшко В.С., Копаничук С.Г.,

при секретарі Маркевич Я.С.,

за участі представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське» с. Шендерів Тиврівського району про стягнення коштів та збитків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним позовом до ТОВ «Можайське».

Мотивуючи свої вимоги зазначив, що в жовтні 2011 року ним з товариством, в особі директора ОСОБА_6 досягнуто домовленості щодо надання товариству коштів в сумі 84700 грн. з метою купівлі майнових сертифікатів КСП «Ленінський прапор» з подальшим переоформленням його права власності на сертифікати на цю суму. Права та обовязки сторін домовленості були обумовлені укладеним між ними договором від 15.01.2012 року. Відповідно до п. 2 Договору сторони домовились про передачу ОСОБА_4 майна у співвідношенні 60% - будівлі, 40 % техніки та сільськогосподарського інвентарю.

Позивач, надавши товариству «Можайське» кошти в розмірі 84 700 грн, свої зобовязання за Договором виконав, проте на виконання умов Договору обумовлене сторонами майно позивачу передано не було.

Викладене послужило підставою для звернення з вказаним позовом в суд з вимогою про стягнення з ТОВ «Можайське» 84 700 грн. грошових коштів обумовлених договором, а також на переконання позивача стягненню підлягають 77130 грн. збитків, як його упущена вигода.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Можайське» на користь позивача 84 700 грн. та 846, 49 грн. судових витрат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_4, представником якого була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення в частині відмови у стягненні 77130 грн. збитків та ухвалення нового рішення про задоволення позову і в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами про безпідставність висновків суду про те, що позивачем не доказаний розмір спричинених йому збитків, оскільки сторонами за Договором від 15.01.2012 року були визначені ціни за кожен обєкт, який мав бути переданий, а тому в силу ч. 2 ст. 623 ЦК України, зазначені ціни мали б бути враховані судом.

Вказане рішення оскаржене і відповідачем, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду від 16 березня 2016 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Можайське» наведені обставини про те, що договір укладений з позивачем 15.01.2012 року є чинним та правомірним зважаючи на п. 11 цього Договору. При цьому скаржник звертає увагу, що одностороння відмова від договору в даному випадку в силу ст. 615 ЦК України, п. 16 договору не допускається, вимоги про його розірвання не заявлялося, а тому стягнення коштів за Договором з товариства є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представників сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, прийшла до наступного висновку.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що ТОВ «Можайське» не виконало своє зобовязання щодо передачі у власність позивачу майна за договором у визначений у ньому строк, а позивач в звязку з цим втратив інтерес до його виконання, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України він має право на припинення свого зобовязання за договором в односторонньому порядку у вказаній частині договору та повернення наданих ним товариству коштів за договором в сумі 84 700 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає цим вимогам норм процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Можайське», в особі директора ОСОБА_6, та ОСОБА_4 15.01.2012 року укладено договір строком до 30.12.2022 року про те, що протягом восьми місяців з дня підписання цього договору ОСОБА_4 спільними зусиллями «сторін», оформляє на своє імя право власності на нерухомість, зазначену в п. 2.1 цього договору, сільськогосподарську техніку та інвентар, вказаний в п. 2.2. цього договору, яке мало передаватися ТОВ «Можайське» та (або) ОСОБА_4 відповідно до актів прийому - передачі та протоколів зборів співвласників майнових паїв КСП «Ленінський прапор», реорганізованого в СВК «Колос» або іншим уповноваженим на це органом у звязку з купівлею або даруванням майнових паїв у власників фізичних осіб пайовиків ТОВ»Можайське» та (або) ОСОБА_4 Вартість майна, що буде передаватись має бути передана на суму 84700 грн., оскільки ці кошти ОСОБА_4 надано ТОВ»Можайське» для купівлі майнових паїв (а. с. 5-8).

В підтвердження факту передання коштів ОСОБА_4 свідчить розписка складена директором ТОВ «Можайське» ОСОБА_6 18.10.2011 року на суму 84700грн. (а. с. 9, 70).

За умовами п. 2 Договору ОСОБА_4 підлягало передачі майно у співвідношенні 60 % - будівлі, 40 % техніки і сільськогосподарського інвентарю.

Згідно протоколу №1/2013 загальних зборів громадян співвласників майнових паїв КСП «Ленінський прапор» реорганізованого в СВК «Колос» від 24.12.2012 р. на порядок дений виставлено питання про виділення майнового паю у натурі ТОВ «Можайське», яке виявило бажання отримати свій майновий пай в індивідуальну власність. Вирішено виділити ТОВ «Можайське» в особі директора ОСОБА_6 для подальшого оформлення права власності, майно в натурі в рахунок майнового сертифікату, всього рухомого та нерухомого майна на загальну суму 613276,00 грн.. Зобовязано правонаступника бувшого КСП «Ленінський прапор» СВК «Колос» в особі директора ОСОБА_7 виділити та передати це майно для подальшого оформлення права власності на ТОВ «Можайське». Після передачі майна згідно ОСОБА_6 прийому передачі від правонаступника ТОВ «Можайське», останнє зобовязалося виготовити технічну документацію на будівлі та оформити право власності на них. Проте ОСОБА_7 відмовився від підписання акту прийому передачі майна та виділення майна в натурі на майновому сертифікаті (а. с. 40-52), що позбавило товариство оформити право власності на це майно в позасудовому порядку.

Рішенням Шендерівської сільської ради Тиврівського району №294 від 04.03.2015 року вирішено рекомендувати зацікавленим особам, в тому числі ТОВ «Можайське», вирішити питання щодо розподілу майна в місячний термін.

За правилами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ототожнивши поняття одностороння відмова від договору та розірвання договору відповідач посилався на те, що пункт 16 Договору не передбачає односторонньої відмови від договору. Однак такі висновки є хибними зважаючи на те, що відповідно до п. 17 Договору питання не врегульовані цим договором слід вирішувати на підставі чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання передбачена можливість односторонньої відмови від договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги товариства про можливість виконання своїх обовязків за Договором в строк до 30 грудня 2022 року, то такі твердження є помилковими оскільки п. 1 Договору для ОСОБА_4 та ТОВ «Можайське» встановлений спеціальний строк у вісім місяців.

Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із засад змагальності та рівності сторін в цивільному процесі, визначених ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовував свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Можайське» про те, що в позові про стягнення 84 700 грн. слід відмовити оскільки вони не були оприбутковані ТОВ «Можайське» є безпідставними, оскільки ця обставина свідчить лише про порушення фінансової дисципліни в даному господарстві.

В ході розгляду справи як у суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді даної справи представником ТОВ «Можайське» визнано факт отримання від ОСОБА_4 коштів в розмірі 84 700 грн. сплачених ним на виконання умов договору №3 від 15.01.2012 р. і що за ці кошти товариством здійснювалась купівля майнових сертифікатів.

За таких обставин позовні вимоги є доведеними, а отже підлягають задоволенню в частині стягнення з ТОВ «Можайське» коштів в розмірі 84 700 грн..

Відповідно до умов п. 1 Договору питання про перехід права власності на майно вказане в п. п. 2.1., 2.2. ОСОБА_4 мав здійснюватися спільними зусиллями ТОВ «Можайське» та ОСОБА_4 Отже відповідальність про виконання вимог договору в цій частині покладається на обидві сторони договору.

За невизначеності в чому ж полягали зазначені в Договорі спільні зусилля, доводи ОСОБА_4 про те, що він зазнав збитків з вини ТОВ «Можайське» є безпідставними.

ОСОБА_4 окрім цього є членом цього ж ТОВ «Можайське» і відповідно до частини 2-ї ст. 140 ЦК України учасник товариства несе ризик збитків повязаних з діяльністю товариства у межах своїх видатків.

Укладений між ТОВ «Можайське» та ОСОБА_4 договір за своєю структурою є комплексним з ознаками договору про спільну діяльність. За приписами статті 1137 ЦК України учасники договору про спільну діяльність несуть пропорційну відповідальність, яка відповідає вкладу кожного із них.

Ризики збитків покладаються на сторони цього договору. За обставин встановлених по справі вимоги ОСОБА_4 не мають під собою правової підстави для їх задоволення.

За наведених обставин рішення підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та представника товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське» відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське» про стягнення коштів та збитків, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: