Справа № 159/1213/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П.Ю.
Провадження № 22-ц/773/1122/16 Категорія: 48 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення частки в спільному майні подружжя за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в даній справі позов задоволено частково. Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві спільної приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/4, в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що судом порушено норми матеріального права. Просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 04 вересня 2007 року розірвано. Від шлюбу мають дітей дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2, яка приватизована відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.11.2009 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2016 року, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 25.11.2009 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент приватизації спірної квартири позивач та відповідач були розлучені, а тому спірна квартира не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неповнолітні діти, як члени сім'ї наймача, що проживали у ній, набули право власності на цю квартиру, а тому позивачу та відповідачам належать рівні частки у ній по 1/4 кожному. Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та підтверджується доказами, яким суд дав правильну оцінку.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Квартира АДРЕСА_2 не є спільним майном подружжя, оскільки вона набута в спільну сумісну власність після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, внаслідок приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а не в результаті спільної праці подружжя чи за спільні грошові кошти.

ОСОБА_8 Кодексу на правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу права власності на квартиру, не поширюються. До даних правовідносин сторін застосовуються норми цивільного законодавства.

З ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.5 цього Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно ч.2 ст.8 Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Позивачем не оспорювалось рішення про приватизацію квартири, свідоцтво про право власності на житло на даний час є чинним. Діти ОСОБА_9, ОСОБА_5 проживали у даній квартирі на момент приватизації у 2009 році і мають право на її частку, а тому немає значення, що вони були неповнолітніми і в силу свого віку не докладали зусиль, на думку позивача, спільною працею, коштами у її приватизацію та утримання. Оскільки частки співвласників у спільному сумісному майні є рівними, то суд правильно визначив частку позивача у розмірі 1/4. Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірну квартиру отримали батьки позивача і колишня дружина будь-якого відношення до неї не мала, а діти будучи неповнолітніми, не могли розуміти значення дій ОСОБА_3 по приватизації квартири, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Ковельської міської ради від 31.01.2001 року №23/19.1 гуртожиток ВАТ "Ковельський м'ясокомбінат" по вул.Володимирська, 142-а в м.Ковелі переданий в міську комунальну власність і після проведеної реконструкції, надано статус житлового будинку. Згідно поквартирних карточок на квартиру АДРЕСА_2, наймачем даної квартири була ОСОБА_10, зареєстрована в даній квартирі з 15.11.88 року по 25.05.2001 рік. Також в квартирі були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_11 (з 15.11.88 року по 25.05.2001 року), син - ОСОБА_12 (з 15.11.88 року по 22.06.2001 року), син ОСОБА_1 (з 15.11.88 року по 11.12.2009 року), невістка - ОСОБА_7 (з 12.08.1994 року по 11.12.2009 року), внучка - ОСОБА_9 (з 17.03.1995 року по 11.12.2009 року), внучка ОСОБА_5 (з 19.03.99 року по 11.12.2009 року). З 12.10.2009 року квартиронаймачем цієї квартири став позивач ОСОБА_1 На час приватизації батьки в квартирі не проживали і не приватизовували її. Питання щодо усунення перешкод в користуванні квартирою не було предметом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: