Справа № 380/347/16-ц Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3363/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 3 12.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року по справі за позовом Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області до ОСОБА_2, Реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції про визнання права власності,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У березні 2016 року Денихівська сільська рада Тетіївського району Київської області (надалі с/рада) звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2, реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції, який обґрунтовувала тим, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої Тетіївським МБТІ від 20.06.2012 року, нежитлова будівля магазину, розташованого по вул. Леніна,10 в с. Денихівка Тетіївського району Київської області зареєстрована 10.12.2008 року, як безгосподарне майно.

Просила визнати право власності Денихівської сільської ради на безхазяйне нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення магазин, площею 93кв.м., вартістю 92270 гривень, що знаходиться по вул. Леніна,10 с. Денихівка Тетіївського району Київської області.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково. Передано безхазяйне нерухоме майно, зокрема, нежитлову будівлю: магазин площею 93 кв.м, розташовану за адресою: Київська область, Тетіївський район, с. Денихівка, вул. Леніна,10, у комунальну власність територіальної громади с. Денихівка Тетіївського району Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду апелянт ОСОБА_3, у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в звязку з пропуском стоку позовної давності. Крім того, вказувала, що фактичні обставини справи судом першої інстанції належним чином не встановлено та відповідно висновки суду не відповідають дійсним обставинам.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенняз таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судовий розгляд справ про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність регулюється главою 8 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України, у якій визначено правовий механізм лише передачі безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади, а не визнання за органом місцевого самоврядування права власності.

Щодо строку позовної давності, про необхідність застосування якого заявила ОСОБА_3 місцевий суд виходив з того, що оскільки, 21.10.2015 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18.02.2015 року про відмову в позові ОСОБА_2 до Денихівської сільської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення в порядку набувальної давності, залишено в силі, тому, суд вважає, що з цього моменту в позивача виникло право на позов та розпочався перебіг позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на вул. Леніна,10 села Денихівка Тетіївського району Київської області знаходиться обєкт нерухомого майна.

Із рішення тридцятої сесії сільської ради пятого скликання Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 28.11.2008 року «Про визнання на території сільської ради безгосподарного майна» вбачається, що вказане приміщення магазину визнано безгосподарним (а.с.6).

ОСОБА_4 довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої Тетіївським МБТІ від 20.06.2012 року вбачається, що спірна нежитлова будівля, зареєстрована 10.12.2008 року, як безгосподарне майно. (а.с.5).

Із доданої до справи копії газети «Тетіївська земля» від 29.09.2007 року №92 вбачається, що в друкованому засобі масової інформації було зроблено оголошення про виявлення на території Денихівської сільської ради безгосподарних споруд, зокрема, магазин по вул. Леніна,10. (а.с.8).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18.02.2015 року, яке залишено без змін року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 в позові ОСОБА_2 до Денихівської сільської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення в порядку набувальної давності відмовлено та встановлено, що відповідач з дозволу позивача користується я спірним майном з 2009 року (а.с.10-12).

Колегія суддів критично відноситься до висновку місцевого суду про те, що розпочався перебіг позовної давностіза вказаними правовідносинами лише після розгляду цивільної справи між сторонами (а.с.10-12) - 21.10.2015 року, - коли ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18.02.2015 року про відмову в позові ОСОБА_2 до Денихівської сільської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення в порядку набувальної давності, залишено в силі та в позові відмовлено.

Даний висновок місцевого суду не відповідає вимогам законодавства з наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що 06 квітня 2016 року відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності (а.с.40 - 41).

Заява обґрунтовувалась тим, що початок перебігу позовної давності розпочинається з дати реєстрації спірного майна як безгосподарчого - 10.12.2009 (а.с.5).

Колегія суддів погоджується з такими доводами виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Обґрунтовуючи позов, - с/рада посилалась на те, що спірне приміщення як безхазяйна річ за її заявою взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно 10.12.2009 року - з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі. Про взяття майна на облік зроблено оголошення у друкованому засобі масової інформації - (29.09.2007 року) і після спливу одного року, а в нашому випадку с/рада звернулась з даним позовом - 22.03.2016 року .

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.4 ст.267 ЦК України. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Загальний строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України становить 3 роки. Відповідач подав суду заяву про застосування судом позовної давності при вирішенні судом спору по суті. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких, надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції" N475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Відповідно до вказаних норм Цивільного Кодексу України право позивача на предявлення - 10.12.2009 року. Строк позовної давності за цими вимогами сплив - 10.12.2012 року.

Позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску позовної давності.

Відповідно до вимог статей 256,261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову особою, право якої порушене. При цьому, як у випадку предявлення позову, відлік позовної давності обчислюється з моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вище наведене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відому у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Відмовити у задоволенні позову Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області до ОСОБА_2, Реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції про визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: