Справа №487/7112/15-ц 05.07.2016 050716 05.07.2016
Провадження №22-ц/784/1457/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів : Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Тищенку Л.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

07 вересня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 04 листопада 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 03/1/153/05-G, за умовами якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію в гривнях у межах загальної суми 29 509 доларів США на строк до 01 листопада 2020 року.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, 24 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну йому на підставі договору купівлі - продажу від 04 листопада 2005 року квартиру АДРЕСА_1.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідно до укладеного 20 травня 2013 року договору купівлі - продажу прав вимоги, ПАТ«Кредитпромбанк» передав ( відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, набувши права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 31 липня 2015 року заборгованість склала 551 571грн.62 коп., з яких тіло кредиту - 145 701 грн.83 коп., відсотки - 405 869 грн.78 коп.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 551 571грн.62 коп., з яких тіло кредиту 145 701 грн.83 коп., відсотки -405 869 грн.78 коп. за кредитним договором № 03/1/153/05-G від 04 листопада 2005 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44.9 кв.м., житловою площею 28.9 кв.м., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зокрема, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, як новий кредитор, посилаючись на неналежне виконання відповідачем покладених на нього зобовязань, існування заборгованості за кредитним договором, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору не встановлено способу задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, а встановлено лише можливість позасудового врегулювання, за яким банк набуває право від свого імені продати майно і у встановленому порядку, або звернути стягнення на майно у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Проте, при ухваленні даного рішення судом не було зясовано деякі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даного спору.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 04 листопада 2005 року між відкритим акціонерним товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №03/1/153/05-G, за умовами якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію в гривнях у межах загальної суми 29 509 доларів США на строк до 01 листопада 2020 року на купівлю нерухомості квартири АДРЕСА_1. Процентна ставка за кредитом : на купівлю нерухомості відповідно до п.2.1.1 цього договору становить 15% річних в доларах США, на споживчі цілі і сплату комісії відповідно до п. п. 2.1.2,2.1.3 цього договору дорівнює 16% процентів річних в доларах США.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, 24 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну йому на підставі договору купівлі - продажу від 04 листопада 2005 року квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 9-11).

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги ( а.с.16-17).

Згідно з додатком №1 до цього договору Банк відступив як свої права грошових вимог до боржника ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором станом на 20 травня 2013 року, згідно якого фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту ( прострочена заборгованість за тілом) - 6741.78, так і всі права до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення ( абзац 16 п.п.1.1. п.1 договору) ( а.с.30).

Відповідно до ч.1, 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 взяті на себе кредитні зобовязання виконував неналежним чином, в звязку з чим заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2008 року з нього на користь ВАТ «Кредитпромбанк» було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 110 277 грн.25 коп.

Заводським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції за заявою Банку було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 вищевказаної суми.

Під час примусового виконання рішення спірна квартира було реалізовано з прилюдних торгів. Переможцем торгів, які відбулися 07 лютого 2011 року стала ОСОБА_5, що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 17 лютого 2011 року.

18 лютого 2011 року нею отримано свідоцтво про придбання нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, з прилюдних торгів, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 30 червня 2016 року.

ОСОБА_4 оскаржив у судовому поряду проведення прилюдних торгів.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2013 року ОСОБА_4 у визнанні прилюдних торгів, акту проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсними та визнання права власності відмовлено.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, на час укладання 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги власником нерухомого майна була інша особа, право власності якої на теперішній час ніким не оспорено, до участі у справі вказана особа не залучена.

Згідно з додатком №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, у графах « номер договору застави», «назва договору застави», «назва заставодавця (поручителя)» та «дата підписання договору застави» відсутні відповідні дані, хоча зазвичай такі відомості вказуються.

В єдиному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відомості щодо наявності договору іпотеки між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, відомостей про відступлення прав за іпотечним договором позивачеві та реєстрацію обтяження на спірну квартиру відсутні.

Доказів на підтвердження того, що ПАТ "Дельта Банк" дотримано вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку» щодо державної реєстрації прав за іпотечним договором, суду не надано.

Наведені обставини свідчать про те, що позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги від ПАТ "Кредитпромбанк" за договором іпотеки, що був укладений із ОСОБА_4 24 листопада 2005 року.

Враховуючи вищезазначене, у справі, яка переглядається, суд хоча й не врахував обставин, які зясовано у суді апеляційної інстанції, що мають значення для даного спору, однак вірно вирішив спір по суті та з урахуванням того, що внаслідок винесення колегією суддів власного рішення результат по суті спору не зміниться, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком вірно обрано захист порушеного права не заслуговують на увагу, оскільки умови Договору іпотеки не передбачають застосування способу позасудового врегулювання, а саме: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону «Про іпотеку») при судовому вирішенні спору (стаття 39 Закону «Про іпотеку». Застосування судом іншого, ніж зазначено в позові, способу звернення стягнення на предмет іпотеки, є виходом за межі позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: