Справа № 381/993/16-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
Провадження № 22-ц/780/3555/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 29.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Воробей В.М. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання нерухомого і рухомого майна об»єктом спільної сумісної власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання нерухомого і рухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що з 24 червня 1989 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 22 грудня 2000 року після певних непорозумінь та сварок шлюб було розірвано, але при цьому сторони продовжували проживати однією сімєю та перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, набували спільну сумісну власність і мали взаємні права до січня 2016 року. У січні 2016 року між сторонами відбулася сварка з застосуванням з боку відповідача фізичного насильства у присутності неповнолітньої доньки, після чого позивачка змушена була перейти жити до батьків. Пізніше стало питання про поділ спільного майна, а саме під час зареєстрованого шлюбу відповідач успадкував частину житлового будинку, яку в подальшому було переобладнано та прибудовано спільними зусиллями і потрачено спільні кошти. Також, під час фактичних шлюбних відносин було придбано автомобіль. На даний час відповідач перешкоджає у користування майном. Позивачка просила встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року. Визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на переобладнану та перебудовану частину жилого будинку, яка складає 46/100 та розташована у м. Фастові Київської області по вул.. Горького, 79, та автомобіль марки VOLKSWAGEN Passat, 2005 року випуску, д.н.АІ 4342 СЕ.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року. Визнано 46/100 будинку №79 по вул.Горького в м.Фастові Київської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Визнано автомобіль марки VOLKSWAGEN Passat, 2005 року випуску, д.н.АІ 4342 СЕ спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Антоновича.В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року. Під час шлюбу в них 04 січня 1990 року народився син ОСОБА_4. 14 листопада 1990 року відповідач успадкував 13/28 частин житлового будинку №79 по вул.Горького в м.Фастові Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер 19 березня 1990 року. В подальшому 04 серпня 1992 року рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради №151 відповідачу надано дозвіл на переобладнення і прибудову до належної йому частини будинку. Відповідно до вказаного рішення та плану сторонами розпочалося переобладнання та прибудова вказаного будинку. 20 червня 2000 року зазначені перебудови та прибудови були прийняті в експлуатацію, що підтверджується Актом державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 20 червня 2000 року. 22 грудня 2000 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області від 22 грудня 2000 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що відповідачем по справі не надано доказів того, що переобладнання будинку проводилось за його особисті кошти, а також не надано доказів, що автомобіль був куплений за його кошти.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання сторін однією сім»єю в період з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року, суд першої інстанції помилково застосував ст.74 СК України, не врахувавши, що зазначений кодекс набрав чинності лише з 01 січня 2004 року, а до 01 січня 2004 року діяв КпШС України, в якому поняття сім»ї не визначалось, а проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не тягло ніяких юридичних наслідків, зокрема, щодо спільного майна.

Відповідно до положень ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: постанови про стягнення аліментів від 28 квітня 2000 року (а.с. 58), постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 грудня 2015 року щодо стягнення з відповідача аліментів (а.с. 60) позивачка мала різні місця проживання, за адресою вул. Горького 79 в м. Фастові Київської області вона не проживала,що спростовує висновок суду першої інстанції про факт проживання однією сім»єю в період з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року за адресою відповідача.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання сторін однією сім»єю в період з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року ґрунтується лише на припущеннях та поясненнях позивачки, жодних об»єктивних доказів на підтвердження даного факту по справі не надано.

Та обставина, що у сторін 19 вересня 2007 року народилась дочка ОСОБА_6, не є безспірним доказом проживання сторін однією сім»єю в період з 22 грудня 2000 року по 16 січня 2016 року за відсутності інших доказів, які б свідчили про спільне проживання сторін у зазначений період часу, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету.

Ухвалюючи рішення про визнання спільною сумісною власністю сторін 46/100 будинку № 79 по вул. Горького в м. Фастові Київської області, суд першої інстанції не врахував, що за наявними у матеріалах справи доказами у відповідача у власності є 13/28 частин спірного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, інших правоустановчих документів про право власності відповідача на 46/100 будинку у справі немає.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що переобладнення та прибудова спірної частини житлового будинку здійснювались у період з 1992 року по 2000 рік, коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, а спірні правовідносини регулювались чинними на той час нормами КЗШС України та ЦК України 1963 року.

Також, судом першої інстанції помилково визнано спільною сумісною власністю автомобіль, оскільки по справі не доведено факт проживання сторін однією сім»єю на момент його придбання.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Оскільки позивачкою невірно обраний спосіб захисту її прав, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання нерухомого і рухомого майна об»єктом спільної сумісної власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: