ухвала

іменем україни

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Маляренка А.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю відповідача при здійсненні нагляду за виконанням законів службовими особами слідчого ізолятора м. Полтави, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказав, що 26 листопада 2010 року Октябрський районний суд м. Полтави виніс постанову, згідно з якою він був поміщений в слідчий ізолятор на два місяці.

14 січня 2011 року Октябрський районний суд м. Полтави виніс постанову, якою продовжив строк його тримання під вартою до чотирьох місяців.

25 січня 2011 року Апеляційний суд Полтавської області, розглянувши апеляційну скаргу адвоката, який здійснював захист ОСОБА_4, на постанову суду, задовольнив її та звільнив позивача з-під варти, вказавши, що: «Суд не перевірив наявність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в частині його стану здоров'я та можливості надання йому необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора».

Позивач вказував, що за час перебування в слідчому ізоляторі йому, як тяжкохворій особі, посадовими особами слідчого ізолятору не була надана необхідна медична допомога, як онкохворому.

ОСОБА_4 зазначає, що відповідач, будучи повідомлений, що за станом здоров'я позивач не може утримуватися в слідчому ізоляторі, умисно та грубо проігнорував вимоги чинного законодавства, які зобов'язували відповідача здійснювати систематичний та належний контроль за виконанням правил тримання тимчасово затриманих в слідчому ізоляторі та умисно не здійснював контроль за наданням йому належної медичної допомоги.

Позивач вказує, що саме після цього, у зв'язку із загостренням захворювання він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах м. Харкова, що підтверджується медичною документацією.

21 липня 2011 року слідчим управлінням Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області винесено постанову про закриття у відношенні ОСОБА_4 кримінальної справи по реабілітуючим обставинам п. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 213 КПК України (в редакції 1960 року), так як всі пункти обвинувачення були надумані.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з прокуратури Полтавської області компенсацію моральної шкоди в розмірі 986 580 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2016 року, в позові ОСОБА_4 до прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю відповідача при здійсненні нагляду за виконанням законів службовими особами слідчого ізолятора м. Полтави відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності факту протиправності поведінки відповідача, наявності вини в його діяннях, наявності причинно-наслідкового їх зв'язку з моральними стражданням позивача, що є обов'язковою умовою для застосування ст. ст. 23, 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судами проігноровані вимоги чинного законодавства, що регулюють правовідносини за даною категорією справ та те, що судами взято до уваги лише ксерокопії медичних документів, які належним чином не завірені, всі матеріали справи не досліджені, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Полтави від 26 листопада 2010 року розглянуто подання старшого слідчого слідчого управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - СУ УМВС України в Полтавській області) про обрання міри запобіжного заходу утримання під вартою у відношенні ОСОБА_4, за результатами розгляду якого було вирішено обрати міру запобіжного заходу утримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 та помістити в слідчий ізолятор м. Полтава для утримання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 14 січня 2011 року розглянуто подання старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській областіпро продовження строків тримання під вартою до чотирьох місяців обвинуваченому ОСОБА_4та задоволено клопотання слідчого.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 січня 2011 року постанову Жовтневого районного суду м. Полтави від 14 січня 2011 року скасовано, а матеріали справи з поданням слідчого направлено до того ж суду на новий розгляд іншим суддею.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області майора міліції ОСОБА_5 від 21 липня 2011 року закрито кримінальну справу № 10231067 відносно ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190 та ст. 358 КК України.

З наявної в матеріалах справи відповіді начальника Полтавського слідчого ізолятора ОСОБА_6 від 02 грудня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 перебував на диспансерному обліку в медчастині установи та отримував стаціонарне лікування з приводу захворювання у формі раку сигмовидної кишки після операції Гартмана (08 жовтня 2010 року), а також фахівцями Міністерства охорони здоров'я рекомендовано реконструктивне оперативне втручання, яке можливо провести в умовах спеціалізованого онкологічного відділення.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4, утримуючись в умовах Полтавського слідчого ізолятора, отримував стаціонарне лікування відповідно до свого стану здоров'я та специфіки хвороби.

Відповідно до довідки начальника Полтавського слідчого ізолятора полковника внутрішньо служби ОСОБА_6, ОСОБА_4 за час утримання в Полтавському слідчому ізоляторі в період з 26 листопада 2010 року по 26 січня 2011 року не звертався до адміністрації слідчого ізолятора з скаргами та заявами щодо неналежних умов тримання та ненадання своєчасної необхідної медичної допомоги.

Крім того, як вбачається з виписки з історії хвороби від 20 вересня 2010 року № 73403, ОСОБА_4 було рекомендовано дотримання дієти, гігієнічний догляд за сигмо стомою, контроль онколога 1 раз на три місяці та оперативне лікування з приводу реконструкції сигмовидної кишки не раніше лютого 2011 року, тобто проведення повторної операції було зумовлено станом ОСОБА_4 ще до того, як постановою Жовтневого районного суду м. Полтави від 26 листопада 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку та накладення арешту на майно. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 також звертався до суду з позовом до Державної казначейської служби України, апеляційного суду Полтавської області про компенсацію моральної шкоди та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2016 року позов залишено без розгляду.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.С. Висоцька А.В. Маляренко