АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5626/16 Справа № 199/1144/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дитячий санаторій № 2» Дніпропетровської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КЗ «Дитячий санаторій № 2» Дніпропетровської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. ( а.с.1)

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. ( а.с.62)

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з*ясування обставин справи, просила заочне рішення районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. ( а.с.67)

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись з позовним вимогами, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона з 17 січня 2005 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем і працювала на посаді завідувача гастроентерологічним відділенням; з 26 травня 2010 року по 26 червня 2010 року виконувала обов*язки головного лікаря; з 05 квітня 2011 року по 05 квітня 2012 року була призначена головним лікарем комунального закладу, була звільнена з посади, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, за закінченням строку трудового договору. Після цього посади головного лікаря обіймала: з 06 квітня 2012 року по 08 квітня 2014 року,( звільнена за закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України); з 09 квітня 2014 року по 09 червня 2014 року, ( звільнена за закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України); з 10 червня 2014 року по 10 серпня 2014 року, ( звільнена за закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України); з 11 серпня 2014 року по 03 квітня 2015 року, ( звільнена за закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України).

Будучи керівником КЗ «Дитячий санаторій №2» Дніпропетровської обласної ради, позивач видала наказ № 101 від 03 квітня 2015 року про припинення трудового договору, укладеного з нею, нарахування їй компенсації за невикористану відпустку у розмірі 186 календарних днів, за період роботи з 17 січня 2005 року по 03 квітня 2015 року. Відповідачем їй було виплачено компенсації за невикористану відпустку, але тільки за 20 календарних днів, за період роботи з 11 серпня 2014 року по 03 квітня 2015 року.

Як вбачається з рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від31 серпня 2015 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із компенсації за невикористану відпустку, з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у загальному розмірі 19 659,22 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні - 10514,25 грн., а всього 30173,47 грн., які визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів, також було стягнуто моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Рішення суду набрало чинності 25 вересня 2015 року. Виконавчий лист по справі позивачем було отримано 05 листопада 2015 року. 18 листопада 2015 року до Управління Державної казначейської служби України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська позивач надала заяву про виконання рішення суду. Остаточний розрахунок з нею був проведений 16 грудня 2015 року.

А отже, позивач вважає, що відповідач не виплачував їй компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 95 календарних днів з 17 січня 2005 року по 03 квітня 2015 року і невикористану додаткову відпустку за 30 календарних днів при звільненні, починаючи з 01 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, а тому загальна сума компенсації, яка належить до виплати становить 1773,09 грн. За період з 01 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, сума заборгованості, за період роботи з 17 січня 2005 року по 03 квітня 2015 року і невикористану додаткову відпустку тривалістю 30 календарних днів, складає 17 460,69 грн. Індекс підвищення споживчих цін червень-грудень 2015 року складає 101,548%. Таким чином сума заборгованості відповідача по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у зв'язку з порушенням термінів її виплати з урахуванням індексу інфляції складає 1 773,09 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року включно становить 23 725,20 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8000 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що заборгованість по заробітній платі позивачу була стягнута 16 грудня 2015 року, згідно виконавчого листа вищезазначеного районного суду, а тому трудовий спір в частині стягнення з відповідача заборгованості із компенсації за невикористану відпустку, з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а також моральної шкоди, був завершений. Трудовим законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання раніше постановленого рішення суду з цього питання, у зв'язку з чим підстави для подальшого стягнення таких сум, в судовому порядку, відповідно до ст. 117 КЗпП України відсутні.

Крім того, відповідно до п.48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку у Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємства, установи, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

18 листопада 2015 року до Управління Державної казначейської служби України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_2 надала заяву про виконання рішення суду. Остаточний розрахунок з нею був проведений 16 грудня 2015 року, а отже тримісячний строк для перерахування коштів боржником не пропущений, що також є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: