РІШЕННЯ

Іменем України

04.07.2016 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова

в складі :

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі - Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в подальшому доповненою заявою про уточнення позовних вимог до Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона являється мешканцем квартири №4 в будинку №75 на вул. .ОСОБА_2 у м. Львові. У вказаному помешканні проживала з 2005 року разом з чоловіком. Постійно позивач та її чоловік вирішували проблеми побутового характеру, ремонтували дане житло, оплачували усі комунальні послуги, а також користувались господарським приміщенням (гаражем), що розташоване на прибудинковій території будинку №37 на вул. Єфремова у м. Львові.

В судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву якою уточнені позовні вимоги підтримав та просить його задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №2034 від 02.07.2016р. в квартирі №4 в будинку №75 на вул. ОСОБА_2 у

м. Львові зареєстровано сім осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Назарвич та ОСОБА_9, які являються родичами позивача.

Згідно довідки ЛКП «Львівський ліхтар» від 11.03.20016р. №707 ОСОБА_1 проживає в квартирі №4 в будинку №75 на вул. ОСОБА_2 у м. Львові.

У відповідності свідоцтво про смерть ОСОБА_10 І-КГ №1450981 ОСОБА_11 02.05.2012р. помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області зроблено відповідний актовий запис 03.05.2012р.

Судом встановлено, що позивач разом з чоловіком до дня його смерті вела спільне домашнє господарство з усіма зареєстрованими особами у квартирі №4 в будинку №75 на вул. ОСОБА_2, на рівні з іншими вирішувала проблеми побутового характеру, ремонтували дане житло, оплачували усі комунальні послуги, а також користувалась та використовувала з чоловіком для власних потреб господарське приміщення (цегляний гараж), що розташований на прибудинковій території будинку №37 на вул. Єфремова у м. Львові. Чоловік позивачки - ОСОБА_12 за життя, згідно пояснень позивачки, постійно та відкрито користувався спірним господарським приміщенням, зберігав своє майно, інвентар та інші речі побутового вжитку. Періодично проводив ремонтні роботи поточного характеру шляхом проведення часткової заміни покрівлі, побілки стін (зовні та в середини), посилення фундаменту, ремонту дверей. Після смерті чоловіка позивача продовжила користуватись та підтримувати приміщення у задовільному технічному стані самостійно.

За весь період користування нежитловими приміщеннями претензій щодо цього із сторони комунальних служб чи мешканців прилеглих будинків не було.

На прибудинковій території будинку знаходиться ще ряд аналогічних гаражів, до користувачів яких ЛМКП «Львівтелоенерго» висувало претензії стосовно їх демонтажу, зокрема листом від 08.02.2010р. №32-04 ЛМКП «Львівтеплоенерго» просило Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради вирішити питання переносу (зносу) самовільно встановлених без їхнього погодження гаражів в охоронній зоні теплових мереж (два метри від краю люків) від котельні по вул. Єфремова, 37а.

Листом №3501-165 від 27.01.2016р. Франківська районна адміністрація Львівської міської ради повідомила начальника Франківського району теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» про те, що при обстеженні гаражів, які розташовані на вул. Жуковського, 10 біля будівлі котельні на вул. Єфремова, 37а виявлено чотири гаражі, які є капітальними будівлями і на які оформлено право власності. Ще один гараж є металевим, встановлений згідно з розпорядження районної адміністрації від 17.01.1995р. №61. Оскільки, на чотири капітальні гаражі, що розташовані біля котельні їх користувачами набуто право власності, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Розпорядчі та правовстановлюючі документи у даному випадку можуть оскаржуватись в судовому порядку.

Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.06.2004р. №847 «Про дозвіл на експлуатацію тимчасового збірно-розбірного металевого гаража на прибудинковій території будинку №35на вул. Єфремова» гр. ОСОБА_13 дозволено експлуатувати тимчасовий збірно-розбірний металевий гараж на прибудинковій території будинку №35на вул. Єфремова згідно з планом-схемою.

ЛКП «Львівський ліхтар» на звернення позивача надано відповідь №186 від 02.07.2016р. у якому вказано, що на балансі ЛКП «Львівський ліхтар» господарське приміщення (гараж), що розташований на прибудинковій території будинку №37 на вул. Єфремова у м. Львові не перебуває, а тому вживати будь-які дії з даного приводу немає підстав. Одночасно інформовано, що комунальне підприємство також не вправі вживати дії щодо надання дозволів на проведення ремонтних робіт у вказаному цегляному гаражі та який позивач використовуєте для власних потреб.

У відповідності до п. 1 ст. 328 ЦК України, право власностінабувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а у статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Днем відкриття спадщини, у відповідності до ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивач, у встановленому законом порядку, успадкував квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, у даному спорі - Львівська міська рада.

У пунктах 4, 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, а значить перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати з 01 січня 2001 року.

Враховуючи викладені обставини справи та норми закону, суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позову, такий слід задовольнити. Представником відповідача позов не спростовано жодним чином.

Керуючись ст. ст. 33, 47, 124 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі п. 1 ст. 328, ст. ст. 1216 - 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на нежитлові приміщення, що розташовані на прибудинковій території будинку №37 на вул. Єфремова у м. Львові загальною площею 44,5 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення Франківського районного суду м. Львова може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ванівський Ю.М.