У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діє у своїх та інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Суворовський РВ ГУ ДМС В Одеській області ДМС України, про визнання відсутності права користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, зобов'язання передати нерухоме майно в натурі,

за касаційними скаргами ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, та ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 звернулися до суду з указаним позовом, який уточнили у процесі розгляду справи, та остаточно просили:

- визнати відсутність у ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 права користування квартирою АДРЕСА_1;

- усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 та ОСОБА_9 права користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та осіб, які проживають разом з ними, без надання іншого житлового приміщення.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_9 посилалися на те, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2004 року вони є співвласниками в рівних частках АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_10

Позивачі вказали, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були членами сім'ї померлого та проживають у зазначеній квартирі і оскільки вони були членами сім'ї колишнього власника і не є членами їх сім'ї, вважають, що відповідачі втратили право користування цим жилим приміщенням. Крім того, вони відмовилися від проведення оплати за проживання у квартирі і укладання договору найму житлового приміщення з ними, як із власниками, а ОСОБА_6 вселилась у жиле приміщення без їх згоди.

За викладених обставин просили позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітнього ОСОБА_8 не перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітнього ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_7, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8, та ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду у частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, неповнолітнього ОСОБА_8 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року у частині вирішення позову про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення цього суду залишено без змін.

У травні 2015 року до апеляційного суду звернувся ОСОБА_11 із заявою про заміну сторони, в якій посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_9, який був позивачем у вказаній справі, а він є його єдиним спадкоємцем за заповітом від 30 жовтня 2006 року, у зв'язку із чим просив залучити його до участі у справі як правонаступника ОСОБА_9; позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін (а. с. 52, т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_11 про залучення його до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_9, оскільки вимоги про виселення не допускають правонаступництво.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_9

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині виселення без надання іншого житлового приміщення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд при новому розгляді справи, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виходив з того, що відповідачі не є членами сім'ї нових власників, а тому підлягають виселенню у зв'язку із припиненням права власності на квартиру колишнього її власника, членами сім'ї якого вони були.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_10 Разом із власником у зазначеній квартирі як члени його сім'ї проживали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер та після його смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру, спадкоємцями першої черги були сини померлого: ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2004 року за ними визнано право власності в порядку спадкування на вказану квартиру у рівних частках, а саме: по Ѕ частини, яке зареєстроване у комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (а. с. 8, 9, 10).

Крім того, судами установлено, що після смерті ОСОБА_10 його онук ОСОБА_9 без згоди співвласників вселив у зазначену квартиру свою дружину ОСОБА_6 та зареєстрував за адресою цієї квартири свого сина ОСОБА_8

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на те, що, ставши власниками вказаного житлового приміщення, вони не надавали відповідачам згоди на безоплатне користування вказаним приміщенням.

Як вище встановлено апеляційним судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 лютого 2015 року.

Зі спадкової справи № 213/2015, яка надійшла на запит апеляційного суду, вбачається, що ОСОБА_9 склав заповіт від 30 жовтня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори КулаковоюЛ.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-2864, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_11 (а. с. 94, т. 2).

Крім того, матеріали справи містять довідку державного нотаріуса Бойченко О.Є. від 22 червня 2015 року № 2054/0214, видану ОСОБА_7 про те, що за його заявою № 668 від 15 квітня 2015 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 заведена спадкова справа № 372/2015. В довідці також зазначено, що він є спадкоємцем батька ОСОБА_9 і спадщина згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить йому з часу відкриття спадщини, а саме з 15 квітня 2015 року (а. с. 46, т.2).

Заперечуючи проти задоволення позову в частині виселення, відповідачі в суді апеляційної інстанції посилалися на вказані обставини та зазначали, що були не тільки членами сім'ї колишнього власника квартири ОСОБА_10, а й членами сім'ї свого батька ОСОБА_9, після смерті якого вони є спадкоємцями першої черги за законом та оспорюють заповіт на ім'я ОСОБА_11

Таким чином, апеляційний суд всупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України не перевірив в достатньому обсязі доводів відповідачів з приводу наданих ними доказів прийняття спадщини за законом, в результаті чого не встановив в достатньому обсязі, чи мали місце обставини, якими відповідачі обґрунтовували свої заперечення проти задоволення позову в частині виселення, у зв'язку з чим не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Фактично суд не встановив правовий статус відповідачів, які проживають у спірній квартирі, та які були членами сім'ї власника квартири - діда, а потім членами сім'ї нового співвласника - свого батька, та не врахували, що після смерті батька питання щодо спадкування Ѕ частини вказаної квартири є спірним.

Порушення апеляційним судом норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скаргиОСОБА_7, який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана