Справа № 487/3609/16-ц
Провадження № 2/487/2001/16
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.10.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Біцюк А. В., при секретарі Попович В. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

18.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позов тим, що 08 липня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу №005140 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», предметом якого є транспортний засіб автомобіль Шкода Румштер. За цим договором товариство зобов'язувалося придбати у свою власність та передати у користування автомобіль Шкода Румштер на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак підписаний ним договір не відповідає ряду норм чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору.

За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 25 301 долар США, що становило шістсот тридцять тисяч гривень з урахуванням ПДВ.

Згідно з додатком до договору фінансового лізингу №_005140____від 08.07.2016 року вартість предмету лізингу 25 301,20 доларів США, що еквівалентно 630 000,00 грн.; авансові платежі 50,00 %; сума виплат авансового платежу 12 650,60 доларів США; адміністративний платіж 2 530,12 доларів США; комісія за передачу 759,04 доларів США

Відразу після підписання договору позивач сплатив на рахунок відповідача 157 500,00 грн. та комісію за платіж у розмірі 1 575,00 грн. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобов'язаний сплатити на рахунок відповідача суму адміністративного платежу, авансового платежу, комісію за передачу предмета лізингу. Такі умови він вважає несправедливими, а обов'язок сплати 50 % вартості предмета лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів на його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Вважає, що договір є нікчемним, тому як відповідач при укладенні спірного договору в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально.

Крім того, згідно п.12.1 Договору лізингу, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені п.1.7 та 4.1 та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Позивач вважає вказану статтю договору такою, що суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 63250,00 гривень. Утримання штрафу в розмірі 40% від залишку сплачених коштів складає 37700, 00 гривень. Таким чином, внаслідок розірвання договору зі 157500,00 гривень,які підлягають поверненню, 100950,00 гривень (майже 65%) відповідач залишає собі в якості компенсації. Тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч.№ вищевказаного Закону.

Крім цього, просив суд звернути увагу на той факт, що з 14 пунктів розділу про порядок розірвання договорів це єдиний пункт, який дозволяє позивачу розірвати договір. 12 пунктів надають можливість розірвання договору виключно відповідачу, а 1 пункт відсилає до чинного законодавства. Тобто, позивач вважає умови договору дискримінаційними у відношенні себе та проявом дисбалансу прав та обовязків сторін.

Посилаючись на те, що при укладенні договору фінансового лізингу повинно бути дотримано нотаріальне посвідчення договору, а при недодержанні цієї вимоги, договір є нікчемним, просив застосувати до договору лізингу №005140 від 08.07.2016 року наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобовязати ТОВ «Лізингова компанія «Ваше авто» повернути ОСОБА_1 все, що вони одержали на виконання цього правочину, а саме 157 500, 00 гривень, також стягнути збитки у вигляді сплати комісії банку в розмірі 1575,00 гривень.

В судове засідання позивач не зявився, про час, дату розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважної причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надсилав.

Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено договір №005140 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль Skoda Roomster, Ambidion, тип двигуна 1.6 В, привід 4х2 (п.1.1 договору). Вартість предмету лізингу, відповідно п.8.2 договору становить 25 301,20 доларів США, що еквівалентно 633 000 грн.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 6 даного закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з приводу фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) підлягає ліцензуванню.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Представник відповідача в порушення ст.60 ЦПК України до початку розгляду справи по суті не надав суду докази, які б підтверджували наявність ліцензії на здійснення фінансового лізингу товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на момент укладення спірного договору.

Враховуючи, викладене вище суд вважає, що договір фінансового лізингу №005140 від 08 липня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_1 є нікчемним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 9 листопада 2015 року, укладеного між сторонами (п.10.5, 10.13,10.15) вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості.

Згідно частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 005140 від 08 листопада 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було, отже він є нікчемним.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15.

Відповідно до п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 сплатив відповідачу за спірним недійсним (нікчемним) правочином 157 500,00 гривень та 1575,00 гривень на сплату комісії банку.

Тому, суд вважає, що 157 500,00 гривень та 1575,00 гривень слід стягнути з відповідача - ТОВ «Лізингової компанія «Ваш Авто» на користь позивача ОСОБА_1

На підставі ст. ст. 3, 6, 203, 215, 216, 227, 627, 628, 799,806, 807, 808 ЦК України, ст.1,2,6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.3,8,10,11,15,60, 79,88,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Застосувати до договору лізингу №005140 від 08.07.2016 року наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, Код 39733392, р/р 4 в ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805, на користь ОСОБА_1 сплачений платіж в сумі 157 500, 00 (сто пятдесят сім тисяч пятсот) гривень 00 коп. та витрати по сплаті комісії банку в розмірі 1575,00 (одна тисяча пятсот сімдесят пять) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1102 гривні 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня опублікування оголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ: А. В. БІЦЮК