Справа № 196/18/16-ц
№ провадження 2/196/108/2016
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 вересня 2015 року між ним та ОСОБА_2 в усній формі було укладено договір позики, на підставі якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, а відповідач прийняв їх та зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 23 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач представив розписку, яка посвідчує передання йому ним вказаної грошової суми.

Станом на 23 вересня 2015 року ОСОБА_2 не виконав свої зобовязання з повернення грошових коштів у встановлений строк.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Вказує, що окрім суми позики у розмірі 8000 доларів США, відповідач відповідно до ст. 625 ЦК України також зобовязаний сплатити штрафні санкції у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, які розраховує наступним чином: 8000 доларів США (сума позики) х 3% річних = 240 доларів США.

Протягом строку з 23 вересня 2015 року, коли відповідач був зобовязаний повернути суму позики, по дату подання даної позовної заяви позивач неодноразово висував відповідачеві усні претензії з вимогою про повернення загальної суми боргу у суму 8240 доларів США.

Станом на 25 грудня 2015 року офіційний курс долару за 100 доларів США становить 2296,4482 грн. На підставі вказаного курсу валют сума позики складає 189227,32 грн.

Позивач прохає стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики від 18.09.2015 року у розмірі 8240 доларів США, що станом на дату подання позову становить 189227,32 грн., що складається з: 8000 доларів США, що становить 183715,85 грн., - сума позики; 240 доларів США, що становить 5511,47 грн., - 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами по даній справі виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 18 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачем ОСОБА_2, про що була складена розписка про позику (а.с.11). Згідно розписки ОСОБА_2 взяв в борг 8000 доларів США, які зобов'язався повернути до 23 вересня 2015 року.

Грошовою одиницею України є гривня, відповідно до положень ст. 99 Конституції України. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, що передбачено ч.2 ст. 192 ЦК України. Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». За змістом ч.ч.1,2 даного Декрету резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України, користуватися та розпоряджатися ними на власний розсуд, в тому числі, здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Проте, будь-яких обмежень щодо укладення між фізичними особами догорів позики в іноземній валюті зазначеним Декретом не встановлено.

За правилами ч.2 ст. 533, ч.2 ст. 524 ЦК України допускається, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Станом на 25 грудня 2015 року (дату подання даної позовної заяви) офіційний курс 100 доларів США до гривні становив 2296,4482 грн. Сума взятої відповідачем позики складає 8000 доларів США, що в перерахунку на гривні становить 183715,85 грн.

В строк до 23.09.2015 року та на даний час сума боргу ОСОБА_2 позивачу не повернута, так як відсутні підтверджуючі документи про повернення цих грошей позивачу.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в заявленому позивачем розмірі в сумі 8000 доларів США, що станом на 25.12.2015 року складає 183715,85 грн.

Крім того, відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 1404 грн. 29 коп. із наступного розрахунку: час прострочення виконання грошового зобовязання - за період з 24.09.2015 року по 25 грудня 2015 року (дату подання даної позовної заяви) - 93 дні. Тобто 183715,85 грн. (сума боргу) : 365 днів : 100 х 3 х 93 дні = 1404 грн. 29 коп.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 18.09.2015 року у розмірі 8000 доларів США, що станом на 25.12.2015 року становить 185120,14 грн., та 1404 грн. 29 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 24.09.2015 року по 25.12.2015 року включно.

Розподіл судових витрат вирішується відповідно до вимог ст. 88 ЦК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача 1851 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, суму боргу за договором позики від 18 вересня 2015 року в розмірі 8000 доларів США, що станом на 25.12.2015 року становить 185120,14 грн., та 1404 грн. 29 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 24.09.2015 року по 25.12.2015 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, 1851 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу ОСОБА_2 не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча О.М.ГУДИМ