Справа № 605/313/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" червня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т..В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 25 травня 2015 року померла його мати ОСОБА_3, який проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилась спадщина. Спадкове майно померлої складається з 1/1ідеальної частки жилого будинку з надвірними будівлями за вказаною вище адресою. За життя вона залишила заповіт, згідно з яким заповідала своє майно йому, позивачу ОСОБА_1. Нотаріальна контора відмовляється видати свідоцтво про право на спадщину, ізза відсутності правовстановлючого документу на право на житловий будинок , на імя спадкодавця, тому він не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку. Позивач, в порядку спадкування за заповітом просив суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.

30 червня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 уточнили позовні вимоги зокрема вказала , що спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 . складається з 1/2 частини будинковолодіння а частка покійного чоловіка ОСОБА_3 та батька позивача була не виділена, тому у відповідності до вимог ст.. 549 ЦК України (який діяв на час відкриття спадщини) прийнята лише дружиною померлого ОСОБА_3. Так як житловий будинок належала на праві спільної власності його батькові і матері, то вважає, що кожному з них належало право власності на 1/2 частину , а тому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку та надвірних будівель, як спадщина після смерті його матері представник позивача в заяві просила суд розглянути справу за її відсутності. Позов з урахуванням уточнених вимог підтримала

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог.

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року(справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст.1217 цього ж Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_6 зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 і відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом.

Суд встановив, що 05 грудня 2012 року ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилася всім своїм майном, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, на користь ОСОБА_1.

25 травня 2015 року померла ОСОБА_3, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилася спадщина: а саме житловий будинок з надвірними будівлями за вищезазначеною адресою, спадкоємцем якого за заповітом являється позивач. Позивач вважав, що оскільки після смерті матері складено на його імя заповіт то він фактично прийняв спадщину,

ОСОБА_1 звернувсь до Підгаєцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом на спадкове майно, але листом нотаріуса йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, посилаючись на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок з надвірними будівлями у спадкодавця та розяснив процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями в яком проживала батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за адресою с.Литвинів по вул.Підгаєцька,38 Підгаєцького району, мав статус колгоспний двір в якому не визначено часток членів двору, що є перешкодою для оформлення спадщини. Разом з тим, встановлено, на час припинення існування колгоспного двору , в даному будинковолодінні проживали двоє осіб, зокрема : ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та його дружина, що підтверджено випискою з по господарської книги . Отже кожному із ним на час припинення існування колгоспного двору належало на праві власності по ? частини житлового будинку з надвірними будівлями..

13 лютого 2000 року помер ОСОБА_5

Як встановлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася в лютому 2000 року, тобто до 1 січня 2004 року, а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

ОСОБА_6 до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном

Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3, в порядку ст.. 549 ЦК України ( в редакції 1963 р.) яка продовжила проживати в цьому ж житловому будинку та користувалась спадковим майном померлого чоловіка., проте в нотаріальному порядку прийняття спадщини не оформила.

ОСОБА_6 роз'яснень, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, «…при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні».

Отже, ОСОБА_3 є такою, що в силу ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 стало належати 1/2 частка як належна другому з подружжя як спадкове майно ОСОБА_5 ) і стала власником будинковолодінняв цілому

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки ОСОБА_2 сільської Ради житловий будинок за адресою: с.Литвинів по вул.Підгаєцька,38 був зареєстрований в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради по селу Литвинів за батьками позивача ОСОБА_6 технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, будинок побудований у 1963 році . Крім того . в технічному паспорті зазначені інші споруди і будівлі стодола, погріб, сарай ( 1963 рік).

Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» від 31.01.1966 року, у п. 6 передбачає, що не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1980 рік, виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало з 1968 року і було закінчено в 1980 році, не потрібно було введення об'єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, що роз'яснює, як потрібно реєструвати об'єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 року.

Судовим розглядом встановлено що цей житловий будинок не відноситься до категорії самовільного будівництва, але ж, право власності ні за кім не було закріплено.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/04-13, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку.

Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавці ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не були власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Право власності, згідно ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до змісту ст. 381 ЦК України об'єктом права власності є вся садиба (земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями).

Відповідно до правових позицій ВСУ, викладених в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Таким чином, відсутність державної реєстрації побудованих відповідно до вимог закону частин садиби (літня кухня, ванна і туалет), при наявності права власності спадкодавців на жилий будинок, не може бути підставою відмови визнання права власності за спадкоємцем на цей будинок. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достовірними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі так як ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок, розташований: с.Литвинів по вул.Підгаєцька,38 Підгаєцького району та є єдиним власником зазначеного будинку за заповітом ОСОБА_3..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.1223, 1261, 1268 , 1296 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовлити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_3 на 1/1 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою вул. Підгаєцька, 38 в с. Литвинів Підгаєцького району Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_7