АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

у березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 80 922,17грн. майнової шкоди, 51 000грн. моральної шкоди, 960грн. витрат на магнітно-резонансну томографію, витрати за відеозапис та оплату про перегляд відео дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 002грн., витрати на проведення експертизи про визначення вартості матеріального збитку в сумі 1 500грн., судові витрати по справі та витрати на правову допомогу у сумі 12 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 27 жовтня 2014 року на перехресті бульвару Чоколовський та вул. Уманської у м. Києві з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольксваген Шаран», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та «Тойота Яріс», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під її керуванням, в результаті якої її автомобіль отримав механічні пошкодження, а їй завдано тілесні ушкодження та майнову шкоду у сумі 80 922,17грн., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на те, що через неправомірні дії відповідача вона та її родина не мають можливості користуватись своїм автомобілем, вона отримала психотравмуючий стрес, у неї виникли певні фобії, вона була вимушена проходити лікування, а відповідач не здійснив жодних дій для допомоги їй, не викликав швидку допомогу та працівників міліції.

У вересні 2015р. позивач збільшила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 152 184,66грн.

Рішенням суду від 3 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 152 184грн. 66коп. майнової шкоди, 1500грн. на відшкодування моральної шкоди, 960грн. витрат на магнітно-резонансну томографію, 1500грн. витрат на проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4747/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
автомобіля та 1 790грн. 05коп. судового збору, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_1 після сплати ОСОБА_2 коштів на відшкодування

- 2 -

майнової шкоди передати ОСОБА_2 пошкоджений автомобіль марки «Toyota Yaris», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині зобов'язання її передати відповідачу автомобіль «Тойота Яріс», в частині відмови у стягненні з відповідача суми 12 000грн. за правову допомогу, 1 002 грн. за придбання відеозапису ДТП, стягнення моральної шкоди у сумі 1 500грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 12 000грн. витрат на правову допомогу, 1 002грн. за придбання та перегляд відеозапису ДТП, моральну шкоду у сумі 51000 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, безпідставне твердження суду про надання нею згоди на передачу автомобіля відповідачу, так як вона не просила стягнути ринкову вартість автомобіля, а її вимога стосувалась виключно стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Крім того, позивач вважає немотивованою та необґрунтованою відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, коштів на отримання відеозапису ДТП та зменшення розміру моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 102 184грн. 66коп. майнової шкоди, 1 500грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 036грн. 85коп. судового збору, у решті позовних вимог відмовити. Зобов'язати ОСОБА_1 після сплати ОСОБА_2 коштів на відшкодування майнової шкоди передати йому пошкоджений автомобіль марки «Тоуоіа Yагis», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (УГИ) НОМЕР_3.

Відповідач посилається на неправомірне не притягнення судом до участі у справі страховика, так як під час судового розгляду було встановлено, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «Український страховий дім».

Також відповідач вважає, що суд не мав правових підстав для стягнення 1500грн. витрат на проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, який не було використано при встановлені розміру завданої матеріальної шкоди, та витрат на проведення томографії, так як не доведений причинно-наслідковий зв'язок між МРТ, яке робила позивач, іншими витратами медичного характеру, та коштами, які вона намагається стягнути, та самою дорожньо-транспортною пригодою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представників, які підтримали апеляційну скаргу позивача та заперечували проти апеляційної скарги відповідача, пояснення відповідача та його представника, які заперечували проти апеляційної скарги позивача та підтримали апеляційну скаргу відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 жовтня 2014 року на перехресті бульвару Чоколовський та вул. Уманської у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольксваген Шаран», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та «Тойота Яріс», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014р., яка залишена без змін постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2015р., ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і на нього накладено стягнення у виді штрафу у сумі 340грн.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, проведеного «ПП ОСОБА_6» 25 лютого 2015р., вартість матеріального збитку, завданого власнику

- 3 -

автомобіля «Тайота» у результаті ДТП становить 80 922,17грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 6 липня 2015р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тайота» внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 152 184грн. 66коп., що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Український страховий дім» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 квітня 2014р.

Часткового задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода позивачу завдана винним діями відповідача.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідноч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

У справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

При ухваленні рішення судом першої інстанції був врахований вищезазначений правовий висновок Верховного Суду України при застосуванні статей 1188 та 1194 ЦК України і суд прийшов до правомірного висновку, що завдану позивачу шкоду у повному обсязі повинен відшкодувати відповідач, а підстав для притягнення до участі у справі ПрАТ «Український страховий дім» та стягнення з нього страхового відшкодування не має, так як таких вимог не було заявлено позивачем.

- 4 -

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд першої інстанції правомірно виходив із висновку судової автотоварознавчої експертизи, оскільки такі вимоги були заявлені позивачем у заяві від 25 вересня 2015р. про збільшення позовних вимог.

Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Оскільки під час судового розгляду представник позивача погодився, що розмір завданої позивачу шкоди визначається за вартістю автомобіля на момент ДТП, яка визначена судовою автотоварознавчою експертизою та погодився передати залишки автомобіля відповідачу, суд прийшов до правомірного висновку, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 152 184грн. 66коп.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона не надавала згоди на передачу залишків автомобіля відповідачу, суперечать матеріалам справи.

Відповідно до технічного запису судового засідання від 3 лютого 2016р. представник позивача ОСОБА_7 на запитання суду погодився передати відповідачу залишки автомобіля у разі виплати відповідачем матеріальної шкоди. Позивач брала участь у вказаному судовому засіданні і не заперечувала проти позиції свого представника.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи у суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав підстав вважати, що представник позивача діє не в інтересах позивача.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегія суддів роз'яснила позивачу правила відшкодування шкоди у випадку, коли вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля на момент ДТП, і позивач погодилася передати залишки автомобіля відповідачу після виплати ним матеріальної шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,

- 5 -

яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивач має право на відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди, так як був пошкоджений її автомобіль та завдані незручності в повсякденному житті, а у дорожньо-транспортній пригоді вона отримала ушкодження та проходила медичне обстеження.

Під час розгляду справи у апеляційному суді відповідач та його представник визнали, що позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Разом з тим, на думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції не було враховано, що після отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень позивач потребує лікування, яке вона отримує і на час звернення до суду, що підтверджується випискою із амбулаторної медичної карти (с.с.12), що винними діями відповідача автомобіль позивача фізично знищено, що призвело до позбавлення її власності на це рухоме майно, тому колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті позивачу відповідачем, до 5000грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у рішенні суду не наведено обґрунтування відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу, є правомірними.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пунктом 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати на правову допомогу.

Отже, позивач має право на компенсацію понесених витрат на правову допомогу, проте, позивачем не надано суду першої інстанції документи, які підтверджують понесені нею витрати на оплату правової допомоги у сумі 12 000грн., а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають, а правових підстав для скасування рішення суду в цій частині не має.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на придбання відеозапису дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1002грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати були понесені позивачем для надання доказів при розгляді справи про адміністративне правопорушення, про що також зазначає позивач у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується із цим висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах процесуального права, яке регулює розподіл судових витрат між сторонами.

Також безпідставними є посилання представника позивача на те, що вищезазначені витрати є шкодою, яка підлягає відшкодуванню у порядку ст. 1188 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ст. 22 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправомірність стягнення з нього судом на користь позивача понесених нею витрат на визначення розміру матеріальної шкоди у сумі

- 6 -

1500грн., оскільки розмір матеріальної шкоди був визначений судовою автотоварознавчою експертизою, проведення якої було оплачено ним, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, у їх підтвердження позивачем було надано звіт про визначення вартості матеріальної шкоди, за складання якого позивачем було сплачено 1500грн., що підтверджується відповідною квитанцією, і вказані витрати, пов'язані з розглядом даної цивільної справи.

Крім того, вищезазначений звіт не суперечить висновку судової експертизи.

Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано доказів необхідності проведення МРТ і що зазначена медична процедура була пов'язана з ДТП, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем суду першої інстанції було надано направлення лікаря від 28 жовтня 2014р. на МРТ головного мозку для виключення певних наслідків від ушкоджень, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, а понесені позивачем витрати підтверджені відповідними квитанціями, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про відшкодування позивачу витрат на проведення МРТ у сумі 960грн.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не встановила, а неповне врахуванням судом наданих позивачем доказів при визначені розміру моральної шкоди, є відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1500грн. до 5000грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: