Справа № 360/2056/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він працював на посаді переробника РАВ 4 розряду державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» і 20 жовтня 2016 року згідно п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров»я, його було звільнено з даної посади.

Пунктом 5.2 Колективного договору між роботодавцем та працівниками ДСП «ЦППРВ» на 2015-2017 роки передбачено, що на доповнення пільг, передбачених чинним законодавством, за рахунок доходу від господарської діяльності підприємства згідно з планом використання коштів, працівникам виплачується матеріальна допомога при звільненні, а п. 5.2.2 даного договору визначено, що матеріальна допомога виплачується при звільненні за висновками ЛКК та МСЕК при наявності стажу роботи на підприємстві більше 15 років в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. До загального стажу роботи в ДСП «ЦППРВ» зараховується попередній (загальний) стаж роботи в ДСП «Комплекс» або ДСП «Техноцентр».

На момент звільнення загальний стаж роботи позивача на зазначеному підприємстві становив більше 15 років, але при звільненні, матеріальна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, відповідачем йому /ОСОБА_1І./ виплачена не була.

Просив стягнути з ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на свою користь матеріальну допомогу при звільненні згідно п.2 ст.40 КЗпП України в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, а саме 16723,2 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, у своєму письмовому запереченні на позов від 25 листопада 2016 року зазначив, що 27 січня 2016 року на зборах трудового колективу ДСП «ЦППРВ» було прийнято рішення про зупинення з 01 січня поточного року дії окремих положень колективного договору, зокрема пп.5.2.2, тому на момент звільнення 20 жовтня 2016 року матеріальна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат ОСОБА_1 не була виплачена. У першій половині 2016 року ДСП «ЦППРВ» не здійснювало власну господарську діяльність і, як наслідок, не мало відповідного доходу для проведення виплат, передбачених колективним договором. У листопаді поточного року на рахунки підприємства надійшли кошти, отримані за рахунок виконання господарських договорів, які відразу були спрямовані на проведення відповідних виплат, передбачених вказаним договором, при цьому спільним рішенням адміністрації та профкому ДСП «ЦППРВ» від 02 листопада 2016 року № 13 було відновлено дію окремих положень колективного договору і на підставі наказу від 09 листопада 2016 року № 227 о/с бухгалтерською службою підприємства нарахована та перерахована до установи банку на картковий рахунок позивача матеріальна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у сумі 10 960,41 грн.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді переробника РАВ 4 розряду державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», і 20 жовтня 2016 року, згідно п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров»я, його було звільнено з даної посади /а.с.7, 12-15/.

Як вбачається з пп. 5.2.2 п. 5.2 копії колективного договору між роботодавцем та працівниками ДСП «ЦППРВ» на 2015-2017 роки, на доповнення пільг, передбачених чинним законодавством, за рахунок доходу від господарської діяльності підприємства згідно з планом використання коштів, працівникам виплачується матеріальна допомога при звільненні за висновками ЛКК та МСЕК (п.2 ст. 40 КЗпП України) при наявності стажу роботи на підприємстві більше 15 років у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, до загального стажу роботи в ДСП «ЦППРВ» зараховується попередній загальний стаж роботи в ДСП «Комплекс» або ДСП «Техноцентр» /а.с.10/.

З копії трудової книжки позивача вбачаться, що його загальний стаж роботи в ДСП «ЦППРВ», включаючи загальний стаж роботи в ДСП «Комплекс», складає більше 15 років /а.с.12-15/.

19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 своєю заявою, адресованою директору ДСП «ЦППРВ» ОСОБА_2, надав згоду на звільнення згідно п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров»я) та просив виплатити йому матеріальну допомогу згідно п.5.2.2 вищевказаного колективного договору, долучивши до заяви довідку МСЕК серії АВ № 529333 та висновок ЛКК №200 від 19 жовтня 2016 року /а.с.6,8-9/.

На підставі наказу ДСП «Централізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» № 227 о/с від 09 листопада 2016 року бухгалтерською службою підприємства нарахована та перерахована до установи банку на картковий рахунок позивача матеріальна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у сумі 10 960,41 грн., що визнав і сам позивач /а.с.30-34/.

За таких обставин, оскільки відповідач сплатив позивачу матеріальну допомогу згідно п.2 ст.40 КЗпП України та п.5.2.2 вищевказаного колективного договору у розмірі 10 960,41 грн., доказів того, що відповідач має сплатити матеріальну допомогу у більшому розмірі суду не надано, то суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, а тому вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на неправильне обрахування відповідачем його середньої заробітної плати, яка має, на його думку, бути вирахувана, виходячи з отриманої ним заробітної плати за лютий та березень 2016 року, оскільки, як вбачається з наданого суду відповідачем розрахунку, середня заробітна плата вирахувана з врахуванням тарифної ставки позивача, так як останні чотири місці він фактично не працював, що відповідає положенням абзацу 4 п.2, п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100.

Керуючись ст.10,18,п.2 ст.40,97,116 КЗпП України, ст. 10,11,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяОСОБА_3