Справа № 465/983/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/35/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Крайник Н.П.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю:представників позивача: директора КЗ ЛОР Лопатинська ЗОШ- інтернат 1-11 ступенів навчання ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом Адміністрації Дитячого будинку змішаного типу «Вишенька» інтереси якого предсталяє КЗ ЛОР «Лопатинська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-11 ступенів навчання» в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Франківського районного суду м.Львова поновлено позивачам строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним.

Виходячи з інтересів малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, позовні вимоги представників позивача задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 від 15 травня 2008 року посвідченого державним нотаріусом П»ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілловою Т.М., що зареєстрований в реєтрі за № 3-1308, про заповідання квартири АДРЕСА_1 та всього його майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і всього того, що буде належати йому на момент смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано недійсним договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, що укладений 31 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, який посвідчений П»ятою Львівською державною нотаріальною конторою 31 травня 2008 року, реєстаційний номер 1514.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки ОСОБА_6 передано на виховання до Дитячого будинку змішаного типу «Вишенька» с.Жовтанці, де малолітній перебував під опікою в тому числі і на16 вересня 2009 року , тому орган опіки і піклування міг скористатися правом на подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, а суд безпідставно такий строк поновив та не врахував її заяву про застосування строків позовної давності. Крім цього, апелянт зазначає, що позивачем не представлено жодних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: не заявлено клопотання про допит свідків та про призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану заповідача в момент укладення заповіту та договору дарування.

Задовольняючи позов, суд керувався висновком експертизи, який був проведений у іншій справі, в якій позивач участі не брав та така була витребувана з ініціативи суду що є порушенням процесуального права, а тому даний Акт амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 07.05.2012 року не міг бути покладений в основу рішення, оскільки є отриманий з порушенням чинного законодавства та є неналежним доказом.

При постановленні рішення, суд не звернув увагу на пояснення ОСОБА_10, яка зазначила, що ставить під сумнів Акт №411 та вважає, що її батько був психічно здоровою людиною. Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та не врахував, що позивач не набув права на спадкування, не вчинив жодних дій для прийняття спадщини у встановленому законом порядку, а тому не є заінтересованою особою в розумінні ч.2 ст.1257 ЦК України та ч.1 ст.225 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційним судом Львівської області провадження по справі двічі зупинялося.

Зокрема, ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5 було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (а.с.26 т.2).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №906 від 23.10.2015 року ОСОБА_7 на час складання заповіту від 15.05.2008 року та договору дарування ? частини квартири від 31.05.2008 року страждав психічним порушенням у вигляді органічного ураження головного мозку змішаного генезу (травматично-інтоксикаційного з психоорганічним синдромом (F07.8) і за своїм психічним станом тоді усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року за клопотанням директора КЗ ЛОР «Лопатинська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-11 ступенів навчання» та його представника ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, 2004 року було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, яку було доручено проводити КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №2 від 04.02.2016 року ОСОБА_7 на момент складання заповіту 15.05.2008 року і договору дарування 31.05.2008 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозгу складного ґенезу (травма головного мозгу, хронічна алкогольна інтоксикація).

За своїм психічним станом в той період часу ОСОБА_7 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, висновки експертиз, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, який проживав у АДРЕСА_1.

При житті покійний ОСОБА_7 15 травня 2008 уклав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом П»ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілловою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1308. Згідно заповіту ОСОБА_7 заповів квартиру АДРЕСА_1 та все належне йому на момент смерті майно де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і все те, на що він матиме право ОСОБА_9

31 травня 2008 року ОСОБА_7 уклав договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_9 Договір дарування був посвідчений П»ятою Львівською державною нотаріальною конторою 31 травня 2008 року, реєстраційний номер 1514.

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина, яку згідно заповіту прийняла відповідачка по справі ОСОБА_4. Позивачі з таким не погоджуються та вважають правочини вчинені при житті ОСОБА_7 недійсними, а спадщину слід приймати по закону .

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як встановлено матеріалами справи, на прийняття спадщини претендувала дочка померлого ОСОБА_10, яка пропустила встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини, однак звернулася із заявою про визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини. Дізнавшись в судовому засідання про те, що батько при житті розпорядився належним йому майном та посвідчив заповіт та договір дарування на ОСОБА_9, позивачка ОСОБА_10 змінила підстави позову на визнання правочинів недійсними, однак в процесі розгляду справи відмовилася від позову про що судом була постановлена ухвала. Інших спадкоємців по закону першої черги не було, а тому право на спадкування перейшло до внука померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 як спадкоємця п»ятої черги.

Розпорядженням голови Кам»янка-Бузької РДА Львівської області від 16.09.2009 року малолітнього ОСОБА_6 передано на виховання до Дитячого будинку змішаного типу «Вишенька» с.Жовтанці Кам»янка-Бузького району Львівської області, а його матір ОСОБА_10 рішенням Кам»янка-Бузького районного суду від 04.05.2011 року позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 Інтереси малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 представляв ДБ змішаного типу «Вишенька».

Відповідно до розпорядження № 290/02-08/15 від 25 серпня 2015 року малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 переведено з дитячого будинку змішаного типу «Вишенька» с.Жовтанці у Лопатинську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат 1-11 ступенів навчання, дирекція якої в особі директора школи представляє інтереси неповнолітнього ОСОБА_6

Представники неповнолітнього ОСОБА_6 вважають, що заповіт від 15 травня 2008 року та договір дарування від 31 травня 2008 року, які укладені при житті ОСОБА_7, дідусем неповнолітнього ОСОБА_6 та посвідчені у П»ятій державній нотаріальній конторі м.Львова є недійсними відповідно до вимог ст. 225 ЦК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов пред»явлений в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 поклав в основу рішення Акт №411 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 07 травня 2012 року отриманий по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 «Про визнання правочинів недійсними» з участю 3-іх осіб( а.с.172-179 справа №2-1141/11 т.1).

Згідно висновку амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 12 березня 2012 року ОСОБА_7 під час підписання заповіту від 15.05.2008 року та під час підписання договору дарування ? частини квартири від 31 травня 2008 року страждав стійким хронічним психічним захворюванням у формі розладу особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку з вираженим психоорганічним синдромом і не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В процесі розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення районного суду за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 -ОСОБА_5 призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза по справі, проведення якої доручалося Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №906 від 23.10.2015 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на час складання заповіту від 15.05.2008 року та договору дарування ? частин квартири від 31.05.2008 року страждав психічним порушенням у вигляді органічного ураження головного мозгу змішаного ґенезу (травматично-інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом (F07.8) і за своїм психічним станом тоді усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. ( а.с.95-102 справа 465/983/14 т.2).

Не погодившись із зазначеним вище Висновком, представники позивача заявили клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи .

Колегія суддів, керуючись ст. 150 ЦПК України задовольнила клопотання та ухвалою від 29 грудня 2015 року призначила повторну посмертну судово-психіатричну експертизу проведення якої було доручено КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №2 від 04.02.2016 року ОСОБА_7 на момент складання заповіту 15.05.2008 року і договору дарування 31.05.2008 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (травма головного мозгу, хронічна алкогольна інтоксикація).

За своїм психічним станом в той період часу ОСОБА_7 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ( а.с.126-130 т.2 справа №465/983/14/).

Відповідно до роз»ясень п.16 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов»язаний призначити судову-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов»язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Досліджуючи висновки експертиз, суд приходить до переконання, що спадкодавець на момент підписання ним спірних правовідносин міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 з а д о в о л ь н и т и .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Адміністрації Дитячого будинку змішаного типу «Вишенька» інтереси якого представляє КЗ ЛОР «Лопатинська спеціальна загальноосвітня школа- інтернат 1-11 ступенів навчання» в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Н.П.Крайник

А.В.Ніткевич