Справа № 635/7089/16-ц
Провадження № 2/635/3258/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а», ганками літ. «а1» і «а2», загальною площею 87,00кв.м., житловою площею 55,80кв.м., та господарські будівлі і споруди: вбиральню літ. «Б», погреб літ. «В», погреб «Г», вигрібну яму літ. «Ж», огорожу № 1, розташованих за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля 75-А, Харківського району Харківської області, в порядку набувальної давності.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 1982 року зареєстрований разом зі своєю родиною та мешкає за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля (колишня Кірова), № 75-А (колишній № 75 та 75-2), Харківського району Харківської області.

Зазначений житловий будинок було надано в користування матері Позивача - ОСОБА_8, як службове жиле приміщення.

ОСОБА_8 померла 16 лютого 1993 року.

Позивач звернувся до адміністрації та профкому Харківського західного підприємства електричних мереж, згідно постанови яких від 18.05.1993р. Позивачу було виділено звільнену житлову площу у другій частині дома, в якій раніше мешкала його мати ОСОБА_8. Будинок належав Комаровським майстерням.

На сьогоднішній день зазначений житловий будинок не перебуває у будь-якій власності, не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та яким Позивач вже більше десяти років на законних підставах добросовісно володіє, що спонукало останнього звернутися до суду для захисту своїх цивільних прав.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви, згідно яких просять розглядати справу за їх відсутністю та позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.63).

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутністю та позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с.72,73, 74, 75, 76).

Представник відповідача ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області, до суду не зявився, але надав заяву, згідно якої просить справу слухати за відсутністю представника міської ради та позовні вимоги рада визнає в повному обсязі (70).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, розглянувши справу у межах позовних вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30 червня 1982 року зареєстрований разом зі своєю родиною та мешкає за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля (колишня Кірова), № 75-А (колишній № 75 та 75-2), Харківського району Харківської області. Дана обставина підтверджується копіями будинкової книги, паспорта Позивача, виписки з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому Харківського західного підприємства електричних мереж № 3 від 18.05.1993р. та довідки виконавчого комітету ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області, № 2710 від 16.11.2016р. (а.с.4, 14, 17-24, 47).

Зазначений житловий будинок було надано в користування матері Позивача - ОСОБА_8, як службове жиле приміщення, що підтверджується копією протоколу засідання завкома профсоюзу Комаровської майстерні з ремонту трансформаторів № 9а від 02.03.1978р., та двома актами передачі цього будинку і зобовязанням від 02.03.1978р. (а.с.12, 13, 59-60, 61).

ОСОБА_8 померла 16 лютого 1993 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої (а.с.50).

Позивач звернувся до адміністрації та профкому Харківського західного підприємства електричних мереж та згідно постанови від 18.05.1993р. йому було виділено звільнену житлову площу у другій частині будинку, в якій раніше мешкала ОСОБА_8. Будинок належав Комаровським майстерням, що підтверджується Витягом з протоколу (а.с.14).

Згідно рішення ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області від 16 лютого 2016 року, вулиця Кірова в м. Південне була перейменована в вулицю ОСОБА_9, що підтверджується копією рішення з додатком (а.с.8).

Згідно копії листа Харківських Західних електромереж до «Харківенерго» від 26.09.1992р., житловий відомчий будинок № 75 по вул. Кірова (зараз ОСОБА_9) в м. Південне Харківського району Харківської області, знаходиться на території Комарівських майстерень та значиться на їх балансі (а.с.62).

09 серпня 2016 року житловому будинку за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 75, було присвоєно окрему поштову адресу - м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 75-А, що підтверджується копією Рішення ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області № 88 від 09.08ю.2016р. (а.с.9).

Рішенням ОСОБА_7 ради Харківського району від 01 листопада 2005 року була розглянута заява Голови Правління «Харківобленерго» про прийняття на баланс ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області житлового будинку, який знаходиться за адресою м. Південне, вул. Кірова (зараз ОСОБА_9), буд. 75-А, який перебуває на балансі АК «Харківобленерго» (а.с.11).

Згідно повідомлення АК «Харківобленерго» від 15.07.2016р. за № 01-15/5298, 28 лютого 2006 року на балансі компанії обліковувався житловий будинок за адресою м. Південне, вул. Кірова (зараз ОСОБА_9), 75-А, загальною площею 87,00кв.м., який на підставі рішення ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області XXVI сесії IV скликання від 01.11.2005р., наказу Міністерства палива та енергетики України від 30.12.2005р. № 634 за Актом приймання-передачі був переданий до комунальної власності ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області. Згідно з актом, обєкт був прийнятий ОСОБА_7 УЖКГ. Крім того, до 29.10.2004р. на балансі компанії обліковувався житловий будинок за адресою м. Південне, вул. Кірова (зараз ОСОБА_9), 75-Б, загальною площею 77,90кв.м., який був списаний у звязку з його приватизацією ОСОБА_10 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.01.2003р. відділом приватизації Харківського міжміського БТІ, та передано останньому 29.10.2004р. за відповідним актом (а.с.10).

Позивач звернувся до ОСОБА_7 ради Харківського району Харківської області з питання про визнання права власності на житловий будинок № 75-А по вул. Кірова (зараз ОСОБА_9) в м. Південне та отримав відповідь № 660 від 30.09.2016р., згідно якої йому було повідомлено, що зазначений будинок на балансі ОСОБА_7 ради не обліковується, організації ОСОБА_7 УЖКГ на даний час не існує, питання щодо приватизації даного будинку сесією ОСОБА_7 ради не може бути розглянуто та запропоновано йому з цього питання звернутися до Харківського районного суду Харківської області (а.с.16).

Згідно технічного паспорту КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Харківської області» від 05.08.2016р., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля (колишня Кірова), № 75-А (колишній № 75 та 75-2), Харківського району Харківської області, складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а», ганками літ. «а1» та «а2», загальною площею 87,00кв.м., житловою площею 55,80кв.м., вбиральні літ. «Б», погребу літ. «В» та «Г», вигрібної ями літ. «Ж», огорожі № 1 (а.с.5-7).

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Зі змісту норми ст. 344 ЦК України випливає, що право на обєкт власності житловий будинок у порядку набувальної давності, яке належить до субєктивних прав громадянина, набувається за умови: добросовісності заволодіння майном на законних підставах; продовження володіння чужим майном відкрито та безперервно, тобто, очевидно для третіх осіб; володіння майном протягом встановленого законом десятирічного строку.

Відповідно до вимог цивільного законодавства володіння визнається добросовісним, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим нерухомим майном, а обставини, у звязку з якими у нього виникло володіння чужою річчю, не давало найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Незаконний володілець на протязі всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно положенням частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Спірний житловий будинок на балансі чи у володінні не перебуває, що було підтверджено вищевказаними доказами.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п. 9, п. п. 11-14) визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки ц цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 13.10.2011р. «Про деякі аспекти забуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» зазначено наступне.

У випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дані обставини та надані докази є підставою для набуття Позивачем права власності на вищезазначений житловий будинок в порядку набувальної давності, оскільки володіння і користування будинком відбувалося Позивачем більш ніж десять років.

Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 335, 344, 387, 391, 396 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а», ганками літ. «а1» і «а2», загальною площею 87,00кв.м., житловою площею 55,80кв.м., та господарські будівлі і споруди: вбиральню літ. «Б», погреб літ. «В», погреб «Г», вигрібну яму літ. «Ж», огорожу № 1, розташованих за адресою: м. Південне, вул. Героїв Чорнобиля 75-А, Харківського району Харківської області, в порядку набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Н.М. Токарєва