У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоМартинюка В.І., суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що у 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір банківського рахунку та відкрито рахунок НОМЕР_1. Посилаючись на те, що 04 липня 2015 року відповідач заблокував рахунок та відмовився видавати кошти, на неодноразове звернення з приводу розблокування рахунку ніяких дій не вчинив, кошти не повернув, просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 52 042 гривні 80 копійок, відсотки у сумі 252 гривні 52 копійки, пеню у сумі 252 гривні 52 копійки та моральну шкоду у сумі 10 000 гривень. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 52 042 гривні 80 копійок. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Встановивши неможливість використання позивачем коштів, які знаходяться на рахунку, суди дійшли висновку про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів на підставі ст. ст. 1058, 1060 ЦК України. Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення 3 % річних за кожен день прострочення, суди виходили з того, що посилання позивача на п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим, оскільки відносини між сторонами в частині невиконання умов договору регулюються Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми, суди виходили з того, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача із заявою про повернення суми вкладу, не визначено дати виконання обов'язку відповідачем, у зв'язку з чим дійшли висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України. У частині вимог про стягнення моральної шкоди з посилання на ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суди дійшли висновку, що спірні правовідносини не передбачають право сторони на відшкодування моральної шкоди на підставі даного Закону, а також зазначили про відсутність доказів її заподіяння. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. За змістом ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до положень пп. 1.8, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Аналогічна вимога закріплена у Положенні про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженому постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577. Пунктом 1.4 даного Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Таке ж положення передбачено у п. 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492. Вказаний пункт передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за № 768/8089. Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, а за договором банківського вкладу вкладні (депозитні рахунки). Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Враховуючи викладене, порядок та форма надання виписок (внутрішнього документа банку) передбачена при укладенні договору банківського рахунку, а не договору банківського вкладу. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. У частині 4 статті 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з'ясував характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, не звернув уваги, що норми ст. ст. 1058-1060 ЦК України регулюють відносини за договором банківського вкладу, а не банківського рахунку, у зв'язку з чим не застосував закон, який підлягає застосуванню, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не звернув уваги на відсутність у матеріалах справи будь-якого документа у розумінні положень вищевказаних норм законодавства, що підтверджує внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з договору банківського рахунку, а саме, яка сума коштів внесена на рахунок НОМЕР_1 та на яких умовах (відсотки, строк), та дійшов передчасного висновку про стягнення з банку на користь позивача грошових коштів. Залежно від встановленого судам слід з'ясувати, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважаючи такі доводи необґрунтованими та такими, що зводяться до переоцінки доказів, та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду без змін. За таких обставин, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. ГоловуючийВ.І. Мартинюк Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Д.О. Остапчук