У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Дербенцевої Т. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Васильківська сільська рада Долинського району Кіровоградської області, Перша Київська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та передачу відумерлої спадщини територіальній громаді, за касаційними скаргами ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що волевиявлення ОСОБА_8 під час складання 23 вересня 2009 року заповіту на ім'я ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона вказаний заповіт не підписувала, що в силу вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання такого заповіту недійсним. На підставі вказаного заповіту ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_8 не встановлено, то спірна квартира є відумерлою спадщиною і в силу вимог ст. 1277 ЦК України підлягає передачі територіальній громаді м. Києва.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд поновити строк позовної давності на звернення до суду; визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідчений 23 вересня 2009 року секретарем виконавчого комітету Василівської сільської Долинського району Кіровоградської області; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 28 червня 2010 року Першою Київською державною нотаріальною конторою та внесено у спадковий реєстр № 49573474; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, прийняте 08 липня 2010 року; визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, а саме - квартиру АДРЕСА_1, відумерлою та передати її територіальній громаді м. Києва.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року, залишеним без змін апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідчений 23 вересня 2009 року секретарем виконавчого комітету Василівської сільської Долинського району Кіровоградської області.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 28 червня 2010 року Першою Київською державною нотаріальною конторою та внесено у спадковий реєстр № 49573474.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, прийняте 08 липня 2010 року, про що внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, а саме - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, та передано її територіальній громаді м. Києва.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 23 вересня 2009 року секретарем виконавчого комітету Василівської сільської Долинського району Кіровоградської області посвідчено заповіт від імені ОСОБА_8, за яким остання на випадок свої смерті заповіла належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8померла.

05 липня 2010 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, а 08 липня 2010 року зареєстрував право власності на неї.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що заповідач не підписувала вказаний заповіт, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України оспорюваний заповіт є недійсним. Оскільки ОСОБА_4 отримав у власніть спірну квартиру на підставі недійсного заповіту, то правоустановчі документи на вказане майно, які видані на ім'я останнього, є також недійсними. З урахуванням того, що інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_8 не встановлено, то спірна квартира є відумерлою спадщиною і в силу вимог ст. 1277 ЦК України підлягає передачі територіальній громаді м. Києва.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Згідно з висновком експерта відділу криміналістичних досліджень секторі технічного дослідження документів та почерку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві від 28 березня 2011 року № 21/тдд підписи у двох екземплярах заповіту від 23 вересня 2009 року та в графі № 9, 19-20 строчці на сторінці 41 в журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету за 2009 року виконано не ОСОБА_8, а іншою особою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи оспорюваний заповіт недійсним, відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди виходили із того, що оспорюваний заповіт не відповідав волевиявленню заповідача ОСОБА_8, оскільки згідно з висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві від 28 березня 2011 року № 21/тдд вона його не підписувала.

Оскільки волевиявлення ОСОБА_8 на розпорядження на випадок її смерті належною їй квартирою на користь ОСОБА_4 було відсутнє, то останній не мав права на спадкуавння спірної квартири. З огляду на таке отримані відповідачем правоуставночі документи на спірну квартиру підлягають визнанню недійсними, а квартира відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України - передачі територіальній громаді м. Києва.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про неналежну оцінку судами наданих доказів, зокрема висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві від 28 березня 2011 року № 21/тдд - безпідставні, оскільки висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права, зокрема розгляд справи за відсутності відповідача, на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають, оскільки відповідач у касаційній скарзі не зазначив, які саме докази він не зміг надати до суду у зв'язку з розглядом справи за його відсутності.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7,про неналежну оцінку судами наданих доказів, недоведеність позивачем факту відсутності волевиявлення у заповідача та порушення судами норм процесуального права - безпідставні, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарг про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційних скарг і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

Т.П. Дербенцева