АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

20 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 2015 року,

встановила:

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 60 234 грн. 65 коп., посилаючись на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, балансоутримувачем якого є ТОВ «Перший Український експертний центр». Позивач вказував, що відповідач не виконує свої зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 2015 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг 60 234 грн. 65 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що ОСОБА_1 належить АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, укладеному 16.03.2005 р. з ОСОБА_3

З 01.10.2012 р. будинок утримується ТОВ «Перший український експертний центр». Оскільки ОСОБА_1 не сплачує витрати на утримання будинку та прибудинкової території та послуги централізованого опалення, позивач просив стягнути з нього заборгованість 60 234 грн. 65 коп., яка утворилась станом на 31.12.2013 р.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 р. позовні вимоги було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з жовтня 2012 р. по грудень 2013 р. в сумі 60 243 грн. 65 коп.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки судом не було повно встановлено обставини, що мають значення для справи, а також судом було порушено норми матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 64 та 68 ЖК України, які регулюють питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, яке здійснюється на підставі договору найму.

Однак, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є наймачем жилого приміщення, а придбав АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 16.03.2005 р

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

В п. 35 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які були затверджені постановою КМ України 572 від 08.10.1992 р. встановлено обов'язок власників, наймачів та орендарів жилих приміщень своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.

Як видно з матеріалів справи, позивач здійснює функції з утримання житлового фонду відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 р. Вказаний будинок було передано до обслуговування з 01.10.2012 р. на підставі Акту приймання-передачі. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, про те, що між позивачем і відповідачем не укладався договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не може бути підставою для звільнення власника квартири від обов'язку сплатити за надані послуги по утриманню будинку і прибудинкової території та за централізоване опалення, оскільки вони ним фактично споживались.

Разом з тим, в обґрунтування заявлених вимог позивачем було надано Рахунок-попередження від 31.12.2013 р., в якому вказано про наявність у відповідачі заборгованості станом на 30.09.2012 р. в сумі 38 275 грн. 94 коп. Представник позивача заявляючи вимоги про стягнення вказаної суми, вказує, що дана заборгованість утворилась в період, коли експлуатацію будинку здійснювало ЖУ «Південне» ДП «Екос», і за Договором про заміну кредитора, укладеному між ними 11.10.2012 р. ДП «Екос» відступило йому права вимоги на одержання від боржників заборгованості по комунальним послугам та утримання будинків і прибудинкової території. В Додатку до Договору зазначено про суму заборгованості за ОСОБА_1 в сумі 38 275 грн. 94 коп., однак не вказується з чого складається вказана сума та за який період виникла заборгованість (а/с 172).

Таким чином, підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 38 275 грн. 94 коп. немає.

За період з жовтня 2012 р. по грудень 2013 р. відповідачем не було сплачено послуги за утримання будинку та прибудинкової території в загальній сумі 14 907 грн. 45 коп. із розрахунку по 993 грн. 83 коп. щомісячно.

Послуги з централізованого опалення за вказаний період були нараховані позивачем в загальній сумі 9 837 грн. 14 коп., які складаються із вартості кількості гігакалорій теплової енергії, що розраховані відповідно до опалюваної площі квартири за місяці опалювального періоду - з жовтня по квітень. Кількість спожитих гігакалорій визначалась за показниками будинкової лічильника в облікових кратках, які оформлювались енергопостачальною організацією. Представником позивача було надано в суд апеляційної інстанції Договір про постачання теплової енергії у гарячій воді №330266, укладений 01.10.2012 р. між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Перший український експертний центр» щодо постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Сам по собі факт зазначення в Обігових відомостях прізвища ОСОБА_3, як власника АДРЕСА_1 в період з жовтня 2012 р., не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки з березня 2005 р. власником вказаної квартири був ОСОБА_1

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити та зменшити суму заборгованості до 24 744 грн. 59 коп., а судового збору - 478 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 2015 р. змінити та визначити суму заборгованості, яка підлягає стягненню - 24 744 грн. 59 коп., судового збору - 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/28266/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1176/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.