Справа № 654/1509/16-ц
Провадження № 2/654/623/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2016 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участю секретаря Слюсар О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому зазначив, що 21.02.2015 року ОСОБА_2 позичив у нього 30 000,00грн. строком до 01.09.2015 року. Між ними було укладено усний договір, на підтвердження якого в присутності свідка, відповідачем власноруч була написана розписка. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконав, кошти до 01.09.2015 року не повернув. Неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак він грошу не повертає, та уникає будь-якого спілкування з приводу погашення боргу. 12.01.2016 року до Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області ним була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст..190 КК України, щодо ухилення ОСОБА_2 від повернення боргу в сумі 30 000,00грн., що підтверджується власноруч написаної розпискою. В ході розгляду заяви ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно 21.02.2015 року в присутності ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_3 в борг кошти у розмірі 30 000грн., оскільки кошти йому були потрібні у звязку з тяжким матеріальним становищем та необхідністю відшкодувати збитки ФГ "Аделаїда". Також ОСОБА_2 зазначив, що від боргу не відмовляється, але на данний час змоги виплачувати у нього не має в зв'язку з тим, що він офіційно ніде не працевлаштований. Тому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу, інфляційні втрати та три відсотки річних, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що кошти дійсно брав у розмірі 30 000грн. про що він власноруч написав розписку, оскільки кошти йому були потрібні у звязку з тяжким матеріальним становищем та необхідністю відшкодувати збитки ФГ "Аделаїда".

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК, передбачено, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн., строком до 01 вересня 2015 року.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем надано розписку позичальника, відповідно до умов якої ОСОБА_2 зобовязався повернути суму позики, однак свій обовязок належним чином не виконав та грошові кошти не повернув.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтю 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що відповідач відповідно до укладеного договору позики, повинен виконати своє зобов'язання, яке ним порушене, та повернути позивачу позику в сумі 30 000,00 гривень.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи правовідносини сторін у відповідності з положеннями чинного законодавства та враховуючи практику Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, проценти, що визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з умов укладеної розписки розписки, ОСОБА_2 повинен був повернути борг до 01 вересня 2015 року. Отже, нарахування інфляційних збитків та 3% річних повинно здійснюватись з наступного дня після цієї дати.

Таким чином, витрати від інфляції за період з 01 вересня 2015 року по 14.03.2016 року, згідно наданого позивачем розрахунку складають 1267,57грн., виходячи з формули: (втрати від інфляції) = (сума боргу * індекс інфляції /100%) - сума боргу.

Проценти у розмірі 3% річних у період з 01.09.2015 по 14.03.2016 року становлять 483,24 грн. (сума боргу 30000,00 * 3 % / 365(кількість днів у році) * 196 (фактичну кількість днів порушення зобовязання).

При вирішенні справи суд також керується правовою позицією висловленою Верховним Судом України при розгляді справи N 6-39цс13 від 29.05.2013 року.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 30 000,00 грн., а також згідно ст.. 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 483,29 грн. інфляційних втрат у розмірі 1 267,57 грн.

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача слідує стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 179, 209, 212, 213, 215, 217 ЦПК України, суд, ст. ст. 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3:

-основний борг у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.;

-інфляційні втрати в сумі 1 267, 57 грн. (одна тисяча двісті шістдесят сім грн. 57 коп.);

-три проценти річних від простроченого боргу в сумі 483, 29 (чотириста вісімдесят три грн.);

-судовий збір у розмірі 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одна грн.. 20 коп.),

всього: 32 302, 06 грн. (тридцять дві тисячі триста дві грн.. 06 коп.)

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя О. Х. Ширінська