Номер провадження: 22-ц/785/5178/16
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кравця Ю.І..,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановила:

11 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що прадіду позивача ОСОБА_4 належав будинок АДРЕСА_1, яка на даний час є АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняла його донька - бабуся позивача ОСОБА_5, оскільки вона фактично вступила у володіння спадковим майном.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу, якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняв її син - батько позивача ОСОБА_6, оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном після її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок. Позивач своєчасно прийняв спадщину, оскільки на момент прийняття спадщини був неповнолітнім.

Нотаріусом позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про прийняття спадщини, у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.147).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Зазначене рішення суду оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2, який вважає, що оскаржуваним судовим рішенням були порушені його права та обов'язки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Однак, до суду апеляційної інстанції з'явились лише позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 Апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не з'явились, будучи неодноразово повідомлені про час і місце судових засідань.

Дане судове засідання було призначено на 08.12.2016 року, на 09 год. 30 хв., розпочате слуханням в 11год. 06хв., однак в період з 9.30 до початку розгляду справи апелянт та його представник не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з цим колегія суддів розглянула справу у їх відсутність, та у відсутність заінтересованої особи - Одеської міської ради, за участю позивача та його представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті свого прадіда ОСОБА_4, якому за життя належав будинок АДРЕСА_1, який на даний час має АДРЕСА_1.

Спадкування відбулось наступним чином.

Після смерті ОСОБА_4 вказаний будинок фактично успадкувала його донька ОСОБА_5, яка в свою чергу померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу, якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняв її син - батько позивача - ОСОБА_6, оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном після її смерті, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок, та який успадкував його син - позивач ОСОБА_5, який проживав на день смерті батька був неповнолітнім.

При цьому, при ухваленні рішення, суд першої інстанції керувався тими нормами цивільного права, які були чинними на час виникнення правовідносин щодо спадкування спірного житлового будинку.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української PCP, в редакції 1963 pоку, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, бабуся позивача ОСОБА_10, продовжуючи проживати у будинку батька, фактично вступила у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, а її син і батько позивача, ОСОБА_6 фактично вступив у спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки разом з нею проживав на момент її смерті, що підтверджується довідкою про його прописку у будинку.

На час відкриття спадщини на день смерті батька позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 вступив в дію ЦК України, в редакції 2003 року.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України, в редакції 2003 року, передбачено, що спадкоємець, який постійнопроживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_3 на день смерті свого батька був неповнолітнім і був зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

При цьому, при вирішенні зазначених питань, слід керуватися ч. 1 ст. 1276 ЦК України, згідно якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи відсутня офіційна відмова нотаріуса в оформленні спадщини на ім'я позивача ОСОБА_11, то вони спростовуються листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 2686/02-14 від 09.07.2014 p., в якому зазначено, що Свідоцтво про право на спадщину позивачу може бути видано при умові надання нотаріальній конторі правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1. У разі відсутності таких документів нотаріус, у якого знаходиться спадкова справа, рекомендує звернутися до суду (а.с. 24, 43).

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_2 про те, що його дідусь ОСОБА_12, який був сином спадкодавця ОСОБА_4, також прийняв спадщину, після якого прийняв спадщину його син і батько апелянта, ОСОБА_8, а потім і сам апелянт, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Так, як було зазначено вище, об'єктом права на спадкування є житловий будинок АДРЕСА_1, який належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4, та який успадкував позивач ОСОБА_3, в порядку спадкової трансмісії.

В свою чергу, дідусь апелянта, його батько проживали в будинку АДРЕСА_1, а тому сам апелянт ОСОБА_2 має право на спадкування лише вказаного житлового будинку АДРЕСА_1.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою Ф-1, відміткою в паспорті апелянта та домовою книгою, з якої вбачається, що апелянт і його батько зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, в той час як спірним майном є житловий будинок АДРЕСА_2, який успадкував позивач ОСОБА_3 (а.с.127, 128, 134).

Крім того, із Висновку ст. УІМ Хаджибеївського ВМ Суворовського РО ОДУ УМВС України в Одеській області від 25.04.2013 року вбачається, що апелянт ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1, а в будинку проживають подружжя Нечаєвих більше 8 років.

Більш того, із технічної документації на земельну ділянку, яка була виділена в користування спадкодавцю ОСОБА_4 для будівництва спірного житлового будинку, вбачається, що він має в користуванні земельну ділянку саме за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.103-105).

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_2 про те, що раніше вказані будинки мали один номер АДРЕСА_1, а тому після смерті спадкодавця ОСОБА_4, його дідусь також успадкував частку у праві власності у вказаному будинку, то вони є необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що дідусь апелянта на день смерті свого батька проживав у вказаному будинку та успадкував його. Також матеріали справи не містять доказів, що апелянт ОСОБА_2 також успадкував частку у будинку АДРЕСА_1, оскільки апелянт також як і його дідусь, прописаний в будинку АДРЕСА_1, про що вказано вище.

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржуваним судовим рішенням були вирішені питання про його права та обов'язки, жодним чином не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки він не є спадкоємцем будинку АДРЕСА_1 після смерті свого прадіда - ОСОБА_4

Колегія суддів тричі відкладала розгляд справи для надання можливості апелянту та його представнику прийняти участь у розгляді справи та для надання ними відповідних доказів порушення прав та обов'язків апелянта оскаржуваним судовим рішенням.

Проте, апелянт та його представник таких доказів суду не надали.

Як було зазначено вище, судове засідання було призначено на 08.12.2016 року, на 09 год. 30 хв., однак будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, апелянт та його представник до суду не з'явились, своїх пояснень по апеляційній скарзі та доказів порушення прав апелянта не надали.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Оскільки суд першої інстанції у даному випадку не вирішував питання про права та обов'язки апелянта ОСОБА_2, який не залучався до участі у справі, крім того матеріали справи не містять доказів того, що даним судовим рішенням порушені його права чи інтереси, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт не має права на апеляційне оскарження рішення суду, у зв'язку з чим апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 292, 303, 304, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Ю.І. Кравець