Справа №278/4870/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області

у складі головуючої - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І.,

прокурора Горбань І.О., відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом прокурора Житомирського району в інтересах держави в особі державної екологічної інспекції в Житомирській області (далі Прокурор) до Житомирської райдержадміністрації (далі ЖРДА), ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсними розпорядження ЖРДА №206 від 24.03.2011 року про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки, державного акту останнього серії ЯК №221102 від 15.07.2011 та зобовязання ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Глибочицької сільської ради шляхом складання акту прийому-передачі і скасувати запис про право власності останньої на цю земельну ділянку, стягнення судових витрат, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у кінцевій редакції позову просить визнати недійсними розпорядження ЖРДА №206 від 24.03.2011 року у частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га на території Глибочицької сільської ради та визнати недійсним його Державний акт ЯК №221102 на право власності на цю земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером :01:000:0968; зобовязати відповідача ОСОБА_2, якій ОСОБА_1 подарував цю земельну ділянку, повернути її до земель запасу Глибочицької сільської ради шляхом складання акту прийому-передачі; скасувати запис №6483171 від 28.07.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку. Вимоги, з посиланням на статті 12, 17,58,60,84 Земельного Кодексу України (далі ЗК) мотивовані тим, що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги водного обєкту ставка, що переданий в оренду третій особі ОСОБА_4

Позов було підтримано прокурором у повному обсязі, яка вказувала на розташування спірної земельної ділянки на відстані 30,8 метрів від урізу води ставка за розміром 4,96га. Прибережна захисна смуга водного обєкту становить 50 м. Передача захисної смуги у власність є незаконною.

Представник ЖРДА вважає позов необґрунтованим за відсутністю у матеріалах справи затвердженого компетентним органом проекту землеустрою. Належних та допустимих доказів з приводу перебування спірної земельної ділянки у землях прибережної захисної смуги протягом всього розгляду справи суду не представлено.

ОСОБА_1 вказував на безпідставність позову, мотивуючи це розробленою технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до планово картографічного матеріалу вона не знаходиться на захисній смузі.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову. Вважає, що обраний прокурором спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам статей 16, 388, 393 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Адже статтею 16 не передбачено вчинена дій зобовязального характеру; і прокурор, не будучи власником земельної ділянки ОСОБА_1, вимагає витребувати її у добросовісного набувача, не довівши суду підстави для цього, що суперечить положенням статей 387, 393 ЦК.

Третя особа ОСОБА_4 просив позов задовольнити і в подальшому розглядати справу за його відсутністю.

Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності.

Розпорядженням ЖРДА № 206 від 24.03.2011 ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка для ведення садівництва в межах обслуговуючого кооперативу «Садово-городнього товариства «Сокіл ДСК» на території Глибочицької сільської ради та затверджено проект землеустрою (том 1 а.с. 12-13). ОСОБА_1 виготовив Державний акт серії ЯК №221102 на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровим номером :01:000:0968 ( том 1 а.с 8).

19.06.2007 між ЖРДА і приватним підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди водних обєктів, за яким останньому надано в оренду терміном на 5 років водний обєкт у межах Глибочицької сільської ради загальною площею 8,7765 га, в тому числі під водою 4,96 га із прибережною захисною смугою 3,8165 га для рибогосподарських потреб (том 1 а.с. 95). 11.10.2007 року між ЖРДА і ОСОБА_6 був укладений строком на 5 років також договір оренди земельної ділянки площею 8,7765 на території Глибочицької сільської ради за межами населеного пункту, яка призначена для рибогосподарських потреб (том 1 а.с. 99-105). На підставі затвердженої технічної документації та Розпорядження ЖРДА від 12.06.2012 за №498 була укладена додаткова угода до договору оренди землі, який був поновлений на 10 років (том 1 а.с. 108-135). Після погодження умов спеціального водокористування для риборозведення у ставку, ОСОБА_4 був виданий дозвіл на спеціальне водокористування до 19.06.2012 (том 1 а.с. 151-163).

Згідно із планом земельної ділянки ОСОБА_4 вона знаходиться на території Глибочицької сільської раді (поза межами населеного пункту) за кадастровим номером :05:001:0023 (том 1 а.с.116, 212). ОСОБА_4 виготовив технічну документацію із землеустрою із встановленням її меж (том 1 а.с. 215-226). Відповідно до викопіювання з місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4, ширина прибережної захисної смуги водного обєкту становить 20 м. (том 1 а.с. 214)

Поряд з цим за висновком експерта №245/03-2016 від 09.03.2016 земельна ділянка з аналогічним кадастровим номером :05:001:0023 площею 0,1707 га, розташована в с. Гадзинка по вул. Шевченка, Житомирського району, перебуває у користуванні ОСОБА_7 і вона знаходиться на відстані 722,4 м. від земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою с. Гадзинка, вул. Шевченка,51 (том 2 а.с. 26-40).

Відповідно до статті 193 ЗК державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. А кадастровий номер унікальний (не повторюється на всій території України), який присвоюється при формуванні земельної ділянки і зберігається за нею на весь час її існування.

За висновком експерта на земельній ділянці за кадастровим номером :05:001:0023 став або інший водний обєкт не зазначено. Таким чином наявність двох однакових кадастрових номерів ставить під сумнів технічну документацію земельної ділянки, її розмір, а також відстань спірної земельної ділянки від водного обєкту ставу. Визначити цю відстань не вдалося і судовому експерту ( том 2 а.с.27-38).

У частинах 1,2 статті 3 Водного Кодексу України (далі ВК)К (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) зазначено, що усі води (водні об'єкти), у тому числі ставки на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЗК та статті 4 ВК до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (частина 2 статті 58 ЗК). Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів. А у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися (статті 60 ЗК та статті 88 ВК чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 29 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства хорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 (далі Порядок) передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином доводи прокурора, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 30,8 м від урізу води та знаходиться в межах цієї прибережної захисної смуги не підтверджується належними доказами. Посилання на правовий висновок Верховного Суду України у Постанові від 17.12.2014, на думку суду є не коректним. Адже правовідносини та фактичні обставини у справі, що розглядається, у порівнянні із змістом постанови не є подібними. У згаданій постанові правовідносини повязані з відсутністю землевпорядної документації та встановлених меж у натурі (том 1 а.с. 191-194). У даній же справі існує розроблена документація, але за однаковим кадастровими номерами, предметом спору є ширина прибережної смуги, яка була встановлена без врахування наведених положень

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 3 цієї статті передбачає, що примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірлан¬дії» визначено, що позбавлення особи майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. А тому позовні вимоги про витребування у ОСОБА_8 спірної земельної ділянки суперечать вимогам не лише національного, а міжнародного законодавства.

До справи, на порушення статті 33 ЦПК, не було залучено ОСОБА_7, яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером, тотожним до номеру земель ОСОБА_4 Суд такої можливості позбавлений.

Керуючись: статтями 1-4, 88-89 ВК, 58, 60-61 ЗК, ст.ст. 15,16, 316, 319,321, 328, 346, 387-388, 393 ЦК України, статтями 3, 11, 57 - 60, 61, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, пунктом 29 Порядку суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову прокурора Житомирського району в інтересах держави в особі державної екологічної інспекції в Житомирській області відмовити за недоведеністю.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області протягом 10 днів після проголошення рішення через Житомирський районний суд.

Суддя: С. Г. Баренко