Справа № 310/5158/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства, який підтримав у судовому засіданні. В обґрунтування позову вказує на те, що у 2007 році між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Під час подружнього життя вони тривалий час намагалися зачати дитину, але усі спроби були марними. В подальшому їх спільне життя не склалося, вони вирішили припинити спільне проживання і ведення господарства. З 13 травня 2010 року спільно вони не проживають. Відповідачка 25 лютого 2014 року народила сина. Реєстрація народження дитини була здійснена відповідно до ч.2 ст. 122 СК України. Під час вагітності та після народження дитини відповідачка стверджувала, що батьком дитини є саме він. Однак останнім часом він декілька разів бачив дружину з іншим чоловіком, і на його переконаннями, між ними існують тісні тривалі стосунки, що дає підстави йому сумніватися у тім, що він є біологічним батьком ОСОБА_4 ОСОБА_6 Вадимовича, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити.

Позивач, який був допитаний судом в якості свідка, суду пояснив, що під час спільного проживання з відповідачкою, вони не могли тривалий час зачати дитину, неодноразово зверталися до медичних установ. Згодом їх стосунки погіршилися і у травні 2010 року вони припинили спільне проживання, але шлюб не розірвали. Згодом вони намагалися налагодити сімейні стосунки, періодично проживали спільно, мали інтимні стосунки десь до березня 2013 року. Влітку 2013 року відповідачка повідомила його про свою вагітність. Вона стверджувала, що біологічним батьком дитини є він. Дружину з дитиною з пологового будинку забирав він, але спільно вони не жили. Реєстрацію народження дитини здійснювала відповідачка. Декілька разів він бачив дружину з іншим чоловіком. Вважає, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6. Відповідачка уникає з ним зустрічей, на контакт не йде, до експертної установи для проведення генетичної експертизи вона з дитиною так і не зявилася.

Представник позивача суду додатково пояснила, що з відділу РАЦС вони отримали відповідь про те, що реєстрація народження ОСОБА_4 ОСОБА_6 була здійснена за заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_1 Проте відповідач до відділу РАЦС не ходив і заяв ніяких не писав. З приводу підробки документа позивач звернувся до поліції з заявою про злочин. На виконання ухвали суду про призначення експертизи позивач неодноразово намагався звязатися з відповідачкою щоб відвезти її та дитину до експертної установи. Але вона на контакт не йде, до експертної установи так і не зявилася, хоча про час і місце проведення експертизи була повідомлена. Такі дії відповідачки свідчать про факт визнання нею відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.137). Причин неявки суду е повідомила, заперечень проти позову не подала. Суд розглядає справу за відсутності відповідача у звичайному порядку.

У попередньому судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову фактично не заперечувала. Суду пояснила, що дійсно з 2010 року не проживали однією сімєю. Оскільки позивач за документами є батьком дитини, то вона зараз звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів.

Представник органу опіки та піклування проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що відсутність кровного споріднення між позивачем і дитиною не доведена, оскільки генетична експертиза так і не проведена. При винесенні судового рішення покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України /на підставі свідоцтва про шлюб/, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом встановлено, що 15.12.2007 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.5).

25 лютого 2014 року народився ОСОБА_7. Батьком дитини записаний ОСОБА_8 (а.с.6). Як вбачається з актового запису про народження №241 від 07.03.2014 року реєстрація народження дитини була здійснена на підставі заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (а.с.66).

Як пояснив позивач, на момент народження дитини він вважав себе батьком цієї дитини. Забрав дитину та дружину з пологового будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, батько відповідачки, суду показав, що з донькою ОСОБА_4 останні сім років не контактують. Але йому відомо, що сімейне життя у ОСОБА_4 з ОСОБА_1 не склалося. Вони то жили спільно, то розходилися. У 2009 році, коли ОСОБА_4 вигнала ОСОБА_1, останній жив у нього. Потім ОСОБА_1 жив окремо. Усі вважали, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_10. Він забирав ОСОБА_4 з пологового будинку. Потім ОСОБА_1 говорив йому, що ОСОБА_4 сказала, що це не його дитина.

Свідок ОСОБА_11, суду показав, що ОСОБА_1 не проживав спільно з ОСОБА_4 десь з 2011 року. Йому відомо, що вони намагалися примиритися, але сімейне життя у них так і не слалося.

Судом двічі призначалася судова генетична експертиза на предмет визначення кровного споріднення між ОСОБА_8 і ОСОБА_7

Проте відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час і місце проведення експертиз (а.с.113,121,125,127), до експертної установи не зявилася. Неявку відповідачки до експертної установи суд розцінює як ухилення від участі в експертизі.

Оскільки відповідачка від участі в проведенні генетичної експертизи ухилилася, суд, з урахуванням того, що встановити кровну спорідненість між батьком та дитиною в інший спосіб не можливо, з урахуванням ч.1 ст. 146 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність встановлення факту відсутності кровної спорідненості між ОСОБА_8 і ОСОБА_7

Також суд приймає до уваги, що відповідачка у попередньому судовому засіданні фактично визнала цей позов.

За таких обставин, суд вважає встановленим, що ОСОБА_8 не являється біологічним батьком малолітнього ОСОБА_12, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 15, 60, 61, 208, 212-215 ЦПК України, ст. 136 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як про батька дитини, з актового запису №241 від 07 березня 2014 року про народження дитини ОСОБА_1 ОСОБА_6 Вадимовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного відділом ДРАЦС по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня його отримання.

СуддяОСОБА_13