ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2434/16-ц
Провадження № 2/210/1127/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років, визнання права власності в порядку спадкування на квартиру та не отриману спадкодавцем пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років, визнання права власності в порядку спадкування на квартиру та не отриману спадкодавцем пенсію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 березня 2015 року помер її сусід, - ОСОБА_4. Квартира ОСОБА_4, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№63, кв.№9, та знаходиться на одній площадці із її квартирою №11.

Вказувала на те, що ОСОБА_4 дуже часто хворів, перебував на обліку у Криворізькому психоневрологічному диспансері, за станом здоровя потребував постійного догляду. ОСОБА_4 був одинокою людиною, сімї та родичів не мав. Її чоловік помер у 1997 році, а два сини померли у 2002 та 2004 роках. Після перенесеного стресу вона почала опікуватись ОСОБА_4, його квартира була занедбана та потребувала ремонту, у звязку із цим вона дозволила йому жити у її квартирі після проходження курсу лікування у лікарні.

Зазначала, що зі ОСОБА_4 вони проживали однією сімєю, вона піклувалась про нього як про сина і доглядала його як сина. За спільні кошти вони харчувались, вона купувала йому ліки, одяг, сплачувала комунальні послуги. Вони були повязані спільним побутом, ОСОБА_4 також до неї відносився як до матері.

Посилалася на ті обставини, що 09 березня 2015 року ОСОБА_4 помер, вона займалась його похованням та організацією поминальних обідів. Нею було отримано матеріальну допомогу у відділенні Пенсійного Фонду, що підтверджується відповідними документами. У шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка складається із квартири АДРЕСА_1, та не отриманої ОСОБА_4 пенсії у розмірі 1049,00 гривень. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та рекомендував звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше ніж пять років з часу відкриття спадщини.

Вважає, що оскільки померлий ОСОБА_4 не мав родичів, був одиноким, спадкоємців першої, другої та третьої черг не мав, а вона є спадкоємцем четвертої черги згідно до ст.1264 ЦК України, то має безпосереднє право на отримання спадщини після його смерті.

На підставі викладеного просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 (доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №004-06-00168 від 24 березня 2016 року (а.с.31), надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача, - Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_5 підтвердила фактичні обставини, викладені позивачем у її позовній заяві, та суду пояснила, що померлий ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_2 проживали разом однією сімєю як мати та син з 2004 року у квартирі позивача. Вказувала на те, що померлий ОСОБА_4 часто хворів, позивач піклувалася про нього, забезпечувала його всім необхідним, вони вели спільний побут.

З показів свідків вбачається, що на момент відкриття спадщини позивач проживала разом із ОСОБА_4 однією сім'єю більш п'яти років як мати та син. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, позивач сплачувала рахунки по комунальним платежам, несли спільні витрати. Позивач доглядала за ОСОБА_4, купляла ліки, готувала їжу, прибирала, піклувалася про нього до самої його смерті.

Покази свідка надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються та не спростовуються матеріалами справи.

Суд, враховуючи положення ст.169 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, його представника, свідка, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 березня 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії І-КИ №613334, виданого 10 березня 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4).

Згідно копії наявної в матеріалах справи довідки від 10 березня 2015 року, виданої КП «Криворізька інфекційна лікарня №1», причина смерті ОСОБА_4, - цироз печінки змішаного типу (а.с.5).

З копій наявних в матеріалах справи: витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13587681 від 15 лютого 2007 року (а.с.15), свідоцтва на право власності на житло №Дз-332 від 15 липня 2005 року (а.с.16), технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності (а.с.17-18), судом встановлено, що померлому ОСОБА_4 за життя, на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, у вигляді вищевказаної квартири.

З копії довідки №1799 від 06 серпня 2015 року, виданої КП «ЖЕО №8», вбачається, що померлий 09 березня 2015 року ОСОБА_4, був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 листопада 1991 року. На момент смерті був зареєстрований один (а.с.9).

З копії паспорта громадянина України, виданого на імя позивача ОСОБА_2 вбачається, що місцем її реєстрації є: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№63, кв.№11 (а.с.2, зворот).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що похованням ОСОБА_4 займалася позивач ОСОБА_2 (а.с.2, 3). Дана обставина підтверджується відповідною накладною (а.с.12), іншими документами (а.с.8), та засвідчена свідками (а.с.13).

Судом також встановлено, що чоловік позивача, - ОСОБА_6 помер 22 серпня 1997 році, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано відповідне свідоцтво про смерть серії І-КИ №126547 (а.с.4).

15 вересня 2002 року помер син позивача, - ОСОБА_7, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області видано відповідне свідоцтво про смерть серії 1-ТП №196472 (а.с.14).

09 травня 2004 року помер другий син позивача, - ОСОБА_8, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано відповідне свідоцтво про смерть серії 1-КИ №570658 (а.с.10).

З пояснень позивача, її представника та свідка, судом встановлено, що ОСОБА_4 до смерті часто хворів, перебував на обліку у Криворізькому психоневрологічному диспансері, за станом здоровя потребував постійного догляду. ОСОБА_4 був одинокою людиною, сімї та родичів не мав. Після перенесеного стресу у звязку зі смертю чоловіка та синів, позивач почала опікуватись ОСОБА_4, дозволила йому жити у її квартирі у звязку із незадовільним станом його квартири. Встановлено, що зі ОСОБА_4 позивач проживали однією сімєю, вона піклувалась про нього як про сина і доглядала його як сина. За спільні кошти вони харчувались, вона купувала йому ліки, одяг, сплачувала комунальні послуги. Вони були повязані спільним побутом, ОСОБА_4 також до неї відносився як до матері. Позивач займалась похованням ОСОБА_4 та організацією поминальних обідів. Нею було отримано матеріальну допомогу у відділенні Пенсійного Фонду, що підтверджується відповідними документами (а.с.7).

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії повідомлення Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №1636/02/37 від 10 серпня 2015 року, вбачається, що померлому ОСОБА_4 була нарахована, але не отримана пенсія за березень 2015 року, у розмірі 1049,00 гривень (а.с.7).

У шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка складається із квартири АДРЕСА_1, та не отриманої ОСОБА_4 пенсії у розмірі 1049,00 гривень. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та рекомендував звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше ніж пять років з часу відкриття спадщини (а.с.6).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 №381/02-14 від 18 травня 2016 року, вбачається, що 18 березня 2015 року на підставі заяви позивача ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 Згідно даних, що містяться в матеріалах спадкової справи, інших спадкоємців за законом не має, із заявами про прийняття спадщини ніхто окрім позивача ОСОБА_2 не звертався. Свідоцтво про право на спадщину на день видачі довідки спадкоємцю не видавалось (а.с.29).

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 та 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.2 ст.12, ст.68 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Після звернення до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд, дослідивши наявні в справі письмові докази, з урахуванням положень ст.ст.236, 256 ЦПК України, показів допитаного у судовому засіданні свідка, котрий підтвердив факт проживання позивача з померлим з 2004 року за адресою її проживання, що дає підстави суду для задоволення позову у цій частині та встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_4 з 2004 року.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом враховані норма ст.3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я, - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

З приводу вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30 серпня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи встановлення судом факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, за наявності обставин визначених ч.2 ст.1259 ЦК України, підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та виникнення права власності є рішення суду у зв'язку з чим вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.

У звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору, суд вважає за доцільне віднести їх на рахунок держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.328, 1223, 1223, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270, 1297, 1298 Цивільного кодексу України ст.ст.10, 60, 130, 169, 174, 209, 213 - 215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років, визнання права власності в порядку спадкування на квартиру та не отриману спадкодавцем пенсію,- задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 зі ОСОБА_4 з 2004 року до дня смерті останнього, - 09 березня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович