АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7609/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Парамонов М.Л.
справа №753/5743/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів про застосування наслідків недійсності правочину,-

УСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив застосувати загальний наслідок недійсності правочину - двосторонню реституцію (зобов»язати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину) до відносин, що виникли між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитних картках №НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2007 року для отримання заробітної плати у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» йому видано банківську картку №4627...2607, разом із якою видано кредитну картку «Кредитка» НОМЕР_2, строк дії якої становив 3 роки.

На початку травня 2011 року банком видано дублюючу картку «Кредитка» НОМЕР_1 із строком дії до жовтня 2014 року.

В серпні 2014 року ОСОБА_1 на свій номер мобільного телефону отримав sms-повідомлення про існуючу заборгованість перед банком.

Посилаючись на викладені обставини зазначає, що будь-яких заяв, договорів, умов користування карткою не підписував і кредитних правовідносин із банком у нього не виникало.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що 10 листопада 2015 року завчасно прибув до суду, подав до канцелярії клопотання про витребування доказів та відкладення розгляду справи. У зв»язку із тим, що судове засідання тривалий час не розпочиналось залишив приміщення суду, попередивши про це помічника судді, проте справу розглянуто без його участі та без витребування доказів.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 04 березня 2008 року ОСОБА_1 шляхом заповнення Заяви приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які разом становлять банківський договір. Згідно із цією заявою ОСОБА_1 видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_2 із кредитним лімітом 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

25 травня 2012 року ОСОБА_1 видано дублюючу картку згідно анкети-заяви від 25 травня 2012 року. Згідно даних анкети-заяви зазначено про ознайомлення Клієнта з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», згідно яких між сторонами укладено Договір.

Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг - Клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку та право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» - Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік; а п.2.1.1.5.5 передбачено обов»язок позичальника погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою» Клієнт доручає Банку списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов»язань.

Згідно п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг - Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

13 листопада 2014 року ОСОБА_1 надіслав банку заяву про закриття карткового рахунку (припинення дії договору).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін не мають ознак нікчемного правочину.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов»язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Про ознайомлення із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у Заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

Платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правовідносини сторін не містять ознак, які відповідно до закону установлюють нікчемність правочину. Договірні відносини оформлені із дотриманням вимог, які ставляться до такого типу договорів, а їх предмет відповідає закону.

Апеляційна скарга не містить посилань на обставини, які б спростовували висновки суду. Твердження апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності позивача та без дослідження оригіналів письмових доказів, відхиляються колегією суддів, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов