Справа № 446/2237/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Котормус Т. І.

за участю секретаря судового засідання Карпа Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Кам'янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2016 р. головний державний виконавець Кам'янка-Бузького районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним своїх зобовязань.

В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у Кам'янка-Бузькому районному ВДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває постанова Львівської митниці ДФС № 1206/20910/16 від 22.04.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівської митниці штрафу в розмірі 17000 грн. Судове рішення залишається невиконаним, хоча державним виконавцем вжито усіх заходів щодо його примусового виконання, заборгованість не погашена, боржник не зявляється на виклики державного виконавця, чим злісно ухиляється від сплати боргу. Просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Головний державний виконавець Кам'янка-Бузького районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 в судовому засіданні подання підтримала, зіславшись на викладені в ньому доводи.

Вирішуючи питання по суті даного подання, суд дійшов наступних висновків.

Як вказано у ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, свобода пересування гарантована громадянам України Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а обмеження такого права можливе лише на підставі закону та з метою і за умов, які визначені законом. В інших випадках, таке обмеження буде порушувати конституційне право особи на свободу пересування.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів, які підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником. У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю.

Разом з тим, у випадку внесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника юридичної особи до подання додається витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, в якому зазначається, хто є керівником юридичної особи - боржника.

Вносячи подання до суду головним державним виконавцем не додано до нього копії виконавчого документа, копій документів, які підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, а також витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, в якому зазначається, хто є керівником юридичної особи - боржника.

Окрім цього, для застосування вказаних вище положень закону про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи, необхідно встановити факт його ухилення від виконання рішення щодо сплати боргу. Обов'язок доведення цієї обставини покладається на відповідний відділ державної виконавчої служби, який звертається до суду.

Так, зокрема у п. 12.1.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012р. за №489/20802, зазначено, що подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, повинно містити з-поміж іншого підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

У згаданому вище Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. зазначено, що відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань за рішенням суду.

Так, у своєму поданні державний виконавець лише вказує, що державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання судового рішення, боржник не погасив заборгованість та не зявляється на виклики державного виконавця, що на думку державного виконавця свідчить про злісне ухилення від сплати боргу.

Проте, такі доводи суд розцінює як недостатні для задоволення подання, оскільки, сам факт невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань за рішенням суду, має місце тоді, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відділом не надано, а судом не здобуто доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не встановлено можливості його виконання такого рішення суду.

Крім того, суд відзначає, що ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України передбачено, що: 1.при відсутності у громадянина України паспорта для виїзду за кордон, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі такого паспорту (ч. 1 ст. 6 цього Закону); 2. громадянину України, якій має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон (ч. 2 ст. 6 цього Закону). В даному випадку громадянин зобовязаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін (ч. 3 ст.6 цього Закону) чи його паспорт може бути тимчасово затриманий або вилучений (ч. 4 ст. 6 цього Закону).

Тобто, законодавчо визначено два різні види обмеження: відмова у видачі паспорта для виїзду за кордон та відмова у виїзді за кордон.

Державним виконавцем не надано суду документально підтверджених відомостей про те, чи отримував боржник паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у звязку із чим суд також позбавлений можливості обрати відповідний вид обмеження щодо нього навіть за умов наявності для цього підстав.

За таких обставин, подання державного виконавця не підлягає до задоволення, так як є безпідставним та необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Кам'янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Камянка-Бузький районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя