АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7104/16 Справа № 202/3355/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Макарова М.О.,

суддівМаксюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання списати заборгованість,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання списати заборгованість, посилаючись на те, що в його будинку по АДРЕСА_1 встановлено прилад обліку холодного водопостачання типу КВ -1,5, який відповідач 29 квітня 2015 року зняв його з обліку та став проводити нарахування оплати за водопостачання згідно діючих норм і тарифів на поливну площу відповідно до технічного плану на садибний житловий будинок без урахування показань лічильника, посилаючись на непроходження періодичної державної повірки лічильника.

Також позивач зазначив, що станом на 01 серпня 2015 року йому нараховано борг за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 4019,31 грн. Вважає, що заборгованість нарахована йому відповідачем незаконно, оскільки жодних договір між ним і відповідачем не укладалося, про необхідність повірки лічильника та наявність боргу відповідач його не повідомляв, йому лише в липні 2015 року було залишено повідомлення про прострочену повірку лічильника. Крім того, відповідно до ст. 28 Закону України "Про метрологію і метрологічну діяльність", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, саме на відповідача покладено обов'язок проводити повірку засобів обліку, але відповідач відмовляється здійснити перерахунок заборгованості. За цих підстав позивач просить зобов'язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради списати заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 за користування питною водою по АДРЕСА_1 в розмірі 4019,31 грн. як незаконно нараховану.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем було порушено порядок повірки лічильника, а також позивач звернувся з неправильним способом захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3

ОСОБА_3 є споживачем послуг з холодного водопостачання, які надаються за вказаною адресою КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, про що свідчить відкриття на ім'я позивача особового рахунку № НОМЕР_1 та здійснення ним періодичної оплати за водопостачання.

Згідно акту складеного 15 квітня 2008 року МКП ВП «Дніпроводоканал» було опломбовано та прийнято до обліку лічильник холодного водопостачання, встановлений у будинку позивача, копія якого вручена позивачу, у вказаному акті визначено строк проведення первинної повірки лічильника через три роки в лютому 2011 року.

Оскільки позивачем не було вчасно проведено періодичну повірку водолічильника, 29 квітня 2015 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради зняло лічильник позивача з обліку і, починаючи з 1 травня 2015 року, нарахування плати за водопостачання проводилося позивачу згідно діючих нормативів споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб та поливної площі прибудинкової території.

З огляду на вказане вище, станом на 1 серпня 2015 року заборгованість позивача за водопостачання склала 4019,31 грн.

Наступна повірка лічильника, встановленого в будинку позивача, та його опломбування було проведено лише в квітні 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати на прокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Частиною 2 статті 28 цього Закону передбачено, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно - правовими актами. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 28 Закону).

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власність зобов'язує (частина 4 статті 319 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги, про те, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки хоча ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

А тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також виходив з того, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Так, положеннями статей 3,4 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які захищаються судом у способи, визначені законами України.

Основні способи захисту прав визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, крім того, вказаною нормою встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зазначений позивачем спосіб захисту, а саме зобов'язати списати заборгованість за особистим рахунком, статтею 16 ЦК України не передбачений, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про незаконність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі взагалі не зазначено в чому ж полягає незаконність рішення, а також ці доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді