Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Панька В.Ф., суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В., при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 січня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом про стягнення солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2, ОСОБА_1, заборгованості в сумі 729983,51 грн.51 коп. та понесених банком судових витрат. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 січня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983,51 грн., а також понесені позивачем судові витрати в сумі 3219 грн. Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983,51 грн., а також понесених позивачем судових витрат в сумі 3219 грн. повністю. В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в розмірі 729 983, 51 грн., а також понесених позивачем судових витрат в сумі 3219 грн., просить залишити рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31.01.2013 року без змін. Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31.01.2013 року є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням судом норм матеріального права, процесуального права та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд помилково застосував нору 554 ЦК України, чим порушив норми матеріального права. На адресу апеляційного суду Закарпатської області 21січня 2016 року надійшло заперечення на апеляційну скаргу від ПАТ « Укрсоцбанк». Банк заперечує проти апеляційної скарги мотивуючи це тим, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх збовязань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд має враховувати положення статті 526 ЦК України. Вимог про дострокове виконання зобовязання позичальнику та поручителю не надсилалися, отже, ПАТ « Укрсоцбанк» не було пропущено встановлений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для предявлення позову. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасуванню, а в решті рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.01.2013 року слід залишити без змін, з підстав неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції було встановлено, що 05.03.2008 року між АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2О було укладено кредитний договір № 297/08-04, згідно якого останній отримав кредит в сумі 60 000 доларів США з умовою його щомісячного погашення згідно розрахунку строком до 04.03.2023 р. із сплатою 13.5% річних. Встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до кредитного договору № 297/08-04 від 05.03.2008 року не виконував. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_2, за кредитним договором, станом на 27.09.2012 року складає 91 327,85 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ ( 100 дол. США = 799,30грн.) станом на 27.09.2012 року становить 729 983,51 грн. Для забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором кредиту між позивачем та ОСОБА_1 05.03.2008 року було укладено іпотечний договір № 297/08-04, згідно якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 131,6 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський р-н, Доманинська реформа урочище, б/н. Крім того, в якості додаткового забезпечення виконання зобовязань по договору кредиту 11.03.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 297/08-04. Згідно п.1.1. вказаного договору поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту № 297/08-04 від 05.03.2008 року. Суд першої інстанції до даних правовідносин застосовував норму статті 554 ЦК України, яка передбачає, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель, відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно до цього, суд дійшов висновку, що слід солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983,51 грн., а також у відповідності до вимог ст..88 ЦПК України, сплачений судовий збір в розмірі 3219 грн. Колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору в розмірі 729 983,51 грн. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Постановою Верховного суду України від 23.05.2012 № 6-33цс12 року встановлено, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 4.2. договору поруки № 297/08-04 від 11.03.2008 року встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладення та нотаріального його посвідчення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань за Договором кредиту і цим Договором, тобто договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту предявлення вимоги до боржника про повернення заборгованості не звернувся з вимогою до поручителя, то є підстави вважати, що порука припинена на підставі ч.4 .ст.559 ЦК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року від № 6-47355св14 за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Як встановлено судом боржник ( а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними відсотками та іншими платежами до 04 березня 2023 року сплачуючи щомісячно рівними частинами до 10 числа місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з .ч 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, згідно графіку заборгованості ОСОБА_2 (а.с.15) останній платіж був здійснений 17.11.2008 року і станом на 27 вересня 2012 року заборгованість становить 729983,51 грн.51 коп. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14. Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983, 51 грн., а також понесені позивачем судові витрати в сумі 3219 грн., в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно заборгованості немає, так як банк не звернувся з вимогою до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Керуючись ст.8 Закону України « Про судовий збір» , суд враховуючи майновий стан сторони може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Враховуючи майновий стан ОСОБА_1 колегія суддів вважає, що є достатні підставі для звільнення її від сплати судового збору. Керуючись ст.ст. 307, 309,314,316,317,319, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 січня 2013 року в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_3 скасувати і в цій частині відмовити в задоволенні позову. 3. В решті рішення суду залишити без змін. 4. Звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору. 5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: