Справа № 308/2326/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

2 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2015 року має заборгованість у розмірі 26384.15 грн., яка складається з наступного: 13598.12 грн. заборгованість за кредитом; 10003.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1050 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1232.58 грн. штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком суми заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, Банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 26 384.15 грн. за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2013 року та судові витрати у розмірі 263.84 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального права та неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі й вирішити питання по судовим витратам.

Межі доводів апеляційної скарги надана Банком належним чином завірена копія ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 28 лютого 2013 року є належним та допустимим доказом укладення із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору. Крім того, відповідач визнав факт існування між ним та Банком договірних зобовязань, не заперечував факт отримання кредитних коштів, оскільки, на його думку, виконував свої зобовязання перед Банком чесно, добросовісно і вчасно, що підтверджується його запереченнями на позовну заяву й наданим в ньому розрахунком боргу. Питання щодо належності підпису на анкеті-заяві ОСОБА_1 та щодо недостовірності або сумнівності такої відповідачем не ставилися й судом першої інстанції не досліджувалися.

В запереченні ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну і залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що жодного кредитного договору з Банком не укладав, а підписана ним анкета-заява не є договором кредиту, оскільки така не містить ні умов отримання кредитування, ні розміру кредитного ліміту, ні строку кредитування, ні відсоткової ставки, ні дати видачі кредитної карти, ні інших необхідних умов для визнання договору кредиту укладеним.

Представник Банку ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану та безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції з підстав, зазначених в запереченні.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем в якості доказу Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, надана позивачем ОСОБА_4 не є договором кредиту, оскільки не містить ні розміру кредитного ліміту, ні строку кредитування, ні встановлених відсотків за користування кредитом, ні виду картки, ні дати отримання кредитної картки і т.п., на запит суду позивачем не надано оригіналу договору кредиту, тобто обставини, які наведені позивачем в обґрунтування своїх вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустими доказами.

З таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 28 лютого 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-32).

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 6).

При укладенні спірного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з нормами, викладеними в ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається зі змісту підписаної відповідачем ОСОБА_2, та така є заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України. Крім того, такою передбачено, що буде оформлена кредитна картка «Gold» із кредитним лімітом 16 000 грн. і відповідач ОСОБА_1 під підпис ознайомився із Памяткою клієнта, що містить ОСОБА_3 та основні умови обслуговування та кредитування, тобто висновок суду про те, що Анкету-заяву не можна вважати доказом укладення кредитного договору є невірним та не грунтується на матеріалах справи й нормах закону.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконує, внаслідок чого, станом на 31 січня 2015 року має заборгованість у розмірі 26384.15 грн., яка складається з: 13598.12 грн. заборгованість за кредитом; 10003.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1050 грн. заборгованість з комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1232.58 грн. штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 4-5) і такий відповідачем не спростований.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Проаналізувавши всі докази по справі, наявні в матеріалах та встановлені в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку, що між Банком та відповідачем ОСОБА_1 існують договірні відносини, останній порушив умови договору та у нього виникла заборгованість, розмір якої позивачем належно обґрунтований, а тому посилання відповідача на те, що жодного кредитного договору від 28 лютого 2013 року він не підписував, а тому жодних зобовязань у нього перед Банком немає не можуть бути взяті до уваги, як такі, що спростовуються встановленими по справі обставинами.

З огляду на викладене та на підставі п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню та необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розмір документально підтверджених судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України становить суму 554,07 грн. судового збору, які належить стягнути з відповідача на користь Банку..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28 лютого 2013 року в загальній сумі 26 384,15 грн. (двадцять шість тисяч трито вісімдесят чотири грн. 15 коп.), із яких: 13598.12 грн. заборгованість за кредитом; 10003.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1050 грн. заборгованість з комісії за користуванням кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1232.58 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 554,07 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: