Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М, Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо невиконання судового рішення, за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою, в якій, посилаючись на незаконність дій Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області) щодо невиконання судового рішення, просила суд визнати незаконними та протиправними дії ГУ ДКС України у Дніпропетровській області щодо повернення виконавчих листів, виданих судом на рішення за результатами розгляду цивільної справи № 202/10323/14-ц, зобов'язати ГУ ДКС України у Дніпропетровській області прийняти до виконання зазначені виконавчі листи від 31 березня 2015 року у справі; зобов'язати ГУ ДКС України у Дніпропетровській області виконати зазначені виконавчі листи у строки, встановлені законом; визнати протиправним невиконання ГУ ДКС України у Дніпропетровській області судового рішення, що набрало законної сили, та повернення виконавчих листів з внесенням відомостей до ЄРДР.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року скаргу задоволено частково. Визнано дії ГУ ДКС України у Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_4 виконавчих листів неправомірними. У решті вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року скасовано, у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 06 лютого 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку, суми недоплачених платежів із заробітної плати, яким позов було задоволено у повному обсязі.

12 березня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчі листи, які стягувачем були пред'явлені до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області.

Листом від 07 квітня 2015 року ГУ ДКС України у Дніпропетровській області сповістило стягувача про неможливість виконання судового рішення та повернення виконавчих листів через те, що за повідомленням боржника ДП «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року було відкрито апеляційне провадження у справі.

Посилаючись на п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, ГУ ДКС України у Дніпропетровській області повернуло стягувачу зазначені виконавчі листи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 3, 48 Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що дії ГУ ДКС України в Дніпропетровській області не ґрунтуються на законі, до переліку підстав для повернення виконавчого листа стягувачу не входить відкриття апеляційного провадження у справі, тому ГУ ДКС України в Дніпропетровській області мало зупинити виконавче провадження у справі, а не повертати виконавчі листи заявниці.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не правильно застосовано до даних правовідносин правила ст. 48 Закону «Про виконавче провадження». Враховуючи, що на час перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку виконавчі листи казначейською службою прийняті, виконані, предмет спору відсутній, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконними та протиправними дії ГУ ДКС України у Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, відповідно до якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну та у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Відповідно до 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З аналізу змісту імперативної норми - статті 383 ЦПК України, слідує, що розгляду в порядку цивільного судочинства підлягають скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку ОСОБА_4 оскаржуються дії іншого органу, а саме Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.

Зміст приписів вказаної норми не дає підстави для її розширеного тлумачення.

Отже, скарга ОСОБА_4 на дії Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо невиконання судового рішення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції при вирішенні справи та апеляційний суд при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на зазначене уваги не звернули та здійснювали розгляд справи у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 340 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана