УХВАЛА

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення коштів за заподіяну шкоду,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за заподіяну шкоду.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з гаражу, здійснив зіткнення з автомобілем позивача Toyota Corolla 1,8, державний номер НОМЕР_2, який перебував в стані зупинки, внаслідок чого даний автомобіль позивача було пошкоджено, зокрема: задню ліву дверцяту, заднє ліве крило та задній бампер.

Відповідач ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ДТП визнав та попросив скласти повідомлення про ДТП без виклику працівників ДАІ, що і було зроблено.

В подальшому позивач намагався отримати відшкодування заподіяної шкоди в ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», куди подав відповідні документи, однак його вимога була залишена без виконання. Згодом він дізнався, що відносно страхової компанії було порушено провадження у справі про банкрутство.

Відповідач добровільно також не відшкодував позивачу заподіяну ним шкоду.

Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ToyotaCorolla1,8, складає 8 804,49 грн, а також послуги експерта 529,20 грн.

Ухвалою суду від 15 червня 2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8 804 грн 49 коп. завданої майнової шкоди та 529 грн 20 коп. витрат на проведення експертного дослідження. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2016 року заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого

2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_5, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля ToyotaCorolla 1,8, реєстраційний номер НОМЕР_2, що зазнав пошкоджень в результаті ДТП.

З полісу № АВ/3258758 від 16 травня 2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 здійснював страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Fiat Doblo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 18 листопада 2013 року порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Страхової компанії «Лафорт» (а. с. 10-18).

З пояснень представника третьої особи вбачається, що на даний час ПАТ «СК «Лафорт» до МТСБУ не було передано а ні матеріалів щодо укладених ним договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ні кошти в обсягах сум незароблених страхових премій за цими полісами.

19 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з письмовою вимогою про відшкодування завданих йому збитків до 01 квітня 2015 року.

Згідно акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17 травня 2013 року встановлено, що автомобіль марки Toyota Corolla 1,8, 2008 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2 мав деформацію: задньої лівої дверцята, заднього лівого крила, пошкодження ЛПФ заднього бампера (а. с. 19-20).

З висновку № 878/13-21 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу складеного 21 травня 2013 року Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 складає: 8804,49 грн. в т.ч. ВТВ 3715,46 грн. (а. с. 21-41).

Відповідно до акту здачі-приймання висновку судового експерта № 878/13-21 від 21 травня 2013 року послуги експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз склали 529,20 грн. (а.с.42).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 8804,49 грн. та 529,20 грн. витрат на проведення експертного дослідження, а тому заподіяна потерпілому ОСОБА_3, як власнику транспортного засобу, майнова шкода підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 як заподіювачем такої шкоди.Позивачем. вільно, на власний розсуд обрано спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Що стосується вимоги про відшкодування 20 000 грн. завдатку, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування 20 000 грн. завдатку в суді апеляційної інстанції не оскаржувалось.

Однак з такими висновками повною мірою погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. З ст. 386 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача коштів, суди не надали належної оцінки обставинам справи про те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про отримання страхового відшкодування від 03 жовтня 2012 року, однак не з'ясовано чи здійснена виплата позивачу на підставі вказаної заяви.

Разом з цим, страховий випадок стався більше ніж рік до дати рішення Господарського суду м. Києва від 18 листопада 2013 року про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт», що вказує на те, що страхова компанія згідно чинного законодавста, була зобов'язана сплатити кошти за заподіяну шкоду у разі звернення позивача із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки по договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України (п. ґ ч. 41.1 ст. 41).

Згідно ч. 8 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати. Дана норма є імперативною.

Тому, враховуючи те, що страховий випадок стався до 18 листопада 2013 року, та те що право страхувальника вимагати страхову виплату згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передається потерпілому, то позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії «Лафорт», а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу - від МТСБУ.

Відповідно ст. 39 зазначеного закону передбачено випадки, у яких МТСБУ звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду. Серед таких ліквідація страховика відсутня.

П. п. ґ п. 41.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» визначає, що саме МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, у разі недостатності коштів страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та ліквідований для виконання його зобов'язань за договорами страхування цивільно-правової відповідальності.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованогосуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.І. Євтушенко
Судді:І.М. Завгородня О.М. Ситнік О.В. Умнова І.М. Фаловська