СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6452/16-ц

пр. № 2/759/3502/16

30 червня 2016 року м. Київ

Святошинський районний м. Києва в складі:

головуючого - судді Семанівої Ю.В.,

за участю секретаря - Ярмощук К,А.,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. У шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. Також у позовній заяві позивач просив неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити проживати з відповідачем ОСОБА_3

В судовому засіданні 30.06.2016 року, позивач свої вимоги підтримав, повідомив, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і він вважає подальше сумісне життя з відповідачем неможливим. Строку на примирення просив не надавати, судовий збір просив з відповідача не стягувати. Також, він вказав, що між ним та відповідачем досягнуто згоди щодо місця проживання дитини разом з відповідачем, у зв'язку з цим, відмовився від позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач позов визнала, підтвердивши, що між нею та позивачем досягнуто згоди щодо місця проживання дитини разом з нею. Прізвище після розлучення просила залишити їй «ОСОБА_3». Строку на примирення просила не надавати.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу.

У відповідності до вимог ст. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1045, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 09.09.2006 року (а.с. 14 ).

Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач визнає позов.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає їх дійсній волі, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - існує формально, а тому підлягає розірванню.

Враховуючи клопотання позивача про покладення сплати судового збору на позивача, положення частини 88 ЦПК України щодо стягнення судового збору - не застосовуються.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ч.2 ст.104, ст.ст. 110, 112, 113 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем Полтавської області та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Київ, зареєстрований 09 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1045.

При реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити «ОСОБА_3».

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня його проголошення через Святошинський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю.В. Семаніва