Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8132/2016 Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Шиманського В.Й., Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського голови, Київської міської державної адміністрації, треті особи: Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського міського голови, Київської міської державної адміністрації про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначене рішення суду 27 квітня 2015 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було скасовано в частині відмови у задоволенні позовних про визнання протиправним та скасування розпорядження заступника міського голови від 30 листопада 2012 року № 217, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від від 27 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 - визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника міського голови від 20 грудня 2012 року № 217 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, поновлено ОСОБА_1 на цій посаді з 01 грудня 2012 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що для розірвання трудового договору за згодою сторін потрібне не тільки волевиявлення працівника та роботодавця щодо розірвання договору, а і їх домовленість щодо строку, протягом якого трудовий договір буде розірвано, однак цю обставину суд першої інстанції не дослідив. Також суд не звернув уваги на те, що у заяві зазначена підстава звільнення «по переведенню», щодо якої не було досягнуто домовленості між працівником і роботодавцем, а саме куди та в якій строк має бути переведений позивач. Судом не взято до уваги ту обставину, що позивач не мав наміру припиняти трудові відносини з відповідачем, що підтверджується наказом №237 «Про відпустку» від 29 листопада 2012 року, відповідно до якого позивачу було надано щорічну відпустку в період з 3 по 15 грудня 2012 року. Судом не з'ясовані обставини справи щодо перебування позивача у службовому відрядженні, а з 17 до 29 грудня 2012 року на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні №4, про що свідчить листок непрацездатності серії АВО №478317 від 29 грудня 2012 року, за яким позивачу були нараховані виплати. Зазначає, що протягом всього розгляду справи позивач стверджував, що він заяву про звільнення не подавав до відділу кадрів, до органу, уповноваженого вирішувати питання звільнення, тощо, і ці обставини суд не дослідив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

11 грудня 2008 року розпорядженням Київського міського голови №556 ОСОБА_1 було призначено директором Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва на контрактній основі.

Згідно до п.4, п.2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень міського голови відноситься призначення на посади та звільнення з посад керівників відділі», управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать і» комунальної власності відповідних територіальних громад. У разі звільнення з посади міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень повноваження міського голови здійснює секретар міської ради.

Відповідно до п. 5 розпорядження Київського міського голови від 30 листопада 2005 року №348 «Про порядок призначення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» прийняття на роботу керівника підприємства, установи чи організації, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, здійснюється Київським міським головою за поданням начальника відповідного Головного управління і погодження з заступником голови Київської міської державної адміністрації згідно з розподілом обов'язків.

У відповідності до ст. 1 Статуту КП по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується Київській міській державній адміністрації.

Пунктом 7.2 визначено, що директор підприємства призначається на посаду та звільняється з посади власником або уповноваженим ним органом на контрактних умовах.

03 березня 2009 року між ОСОБА_1, як директором КП по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, та виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було укладено контракт, який відповідно до п.п. 4.2.2. п.4.2. може бути припинено за згодою сторін.

30 листопада 2012 року позивачем ОСОБА_1 була подана заява про звільнення з займаної посади за ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін.

За розпорядженням Київського міського голови від 30 листопада 2005 року № 348 контракт з керівником підприємства, установи чи організації, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, може бути розірваний на підставах, встановлених законодавством, а також передбачених у контракті.

На підставі заяви позивача від 30 листопада 2012 року про його звільнення за згодою сторін заступником міського голови-секретарем Київради було видано розпорядження від 30 листопада 2012 року №217, яким ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 30 листопада 2012 року за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

17 січня 2013 року розпорядженням №10 заступника міського голови - секретаря Київської міської ради ОСОБА_3 призначено на посаду директора Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва ОСОБА_2

29 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати протиправними та скасувати розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради ОСОБА_3 від 30 листопада 2012 року №217 та від 17 січня 2013 року №10, поновити позивача на посаді директора Комунального підприємства по гриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, стягнути з КМДА середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61 518,53 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з грудня 2008 року він працював на посаді директора КП по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва. 28 листопада 2012 рок за наказом №492 він відбув у відрядження до Львівської та Закарпатської областей, термін відрядження з 29 листопада по 02 грудня 2012 року. Під час перебування у відрядженні його безпідставно і незаконно було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України «за згодою сторін» розпорядженням №217 від 30 листопада 2012 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки воно проведено з грубим порушення вимог трудового законодавства, зокрема ч. З сг. 40 та ч. З ст. 121 КЗпП України, відповідно до яких робоче місце за працівником зберігається протягом усього часу перебування у відпустці та у відрядженні.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, посилався на те, що позивач був звільнений з займаної посади законно, на підставі його заяви, за згодою сторін.

Представники третіх осіб - об'єднання зеленого будівництва експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», КП по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва позов не підтримали, просили відмовити в його задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Доводів щодо неправильності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради ОСОБА_3 від 17 січня 2013 року № 10, яким на посаду директора Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва призначено ОСОБА_2, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов до хибного висновку щодо законності звільнення позивача, не з'ясувавши обставин справи, а саме: щодо відсутності домовленості між працівником і роботодавцем щодо строку розірвання трудового договору, відсутності у позивача наміру розірвати трудовий договір, відсутності домовленості сторін трудового договору щодо нового місця роботи позивача з урахуванням того, що позивач звільняється «по переведенню», судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, заява про звільнення з 30 листопада 2012 року була написана та підписана особисто позивачем, що не заперечується останнім. (а.с. 57). Звільнений був позивач саме 30 листопада 2012 року на підставі поданої ним заяви.

Наведені обставини свідчать про те, що між працівником і роботодавцем було досягнуто домовленості щодо строку припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника, а позивачем доказів на підтвердження, що домовленість про строк звільнення була анульована (заяви, повідомлення про відкликання поданої заяви про звільнення тощо), не подавалось.

Та обставина, що позивач 29 листопада 2012 року видав наказ №237 про те, що він має відбути у щорічну відпустку з 3 грудня 2012 року, не є підтвердженням відсутності у нього наміру припинити трудовий договір з 30 листопада 2012 року, зважаючи на те, що заява про звільнення була ним написана позивачем добровільно та власноручно.

Посилання позивача на те, що у заяві про звільнення ним було зазначено про звільнення «по переведенню», проте не було досягнуто домовленості між ним і роботодавцем щодо нового місця роботи позивача, не є підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки трудовим законодавством не передбачено, як необхідну умову при розірванні трудового договору за згодою сторін погодити питання щодо нового місця роботи працівника, якщо він має намір звільнитися із зазначенням «по переведенню».

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про не з'ясування судом обставин щодо перебування позивача у службовому відрядженні. Судом першої інстанції були встановлені ці обставини, а саме те, що відповідно до наказу №492 «Про відрядження», який винесено на підставі факсограми КО «Київзеленбуд» від 26 листопада 2012 року, позивач відбув у відрядження до Львівської та Закарпатської областей, терміном з 29 листопада по 02 грудня 2012 року, і ця обставина не заперечувалась відповідачами.

Проте, перебування у відрядженні не є перешкодою для звільнення працівника з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, отже і не є підставою для визнання звільнення незаконним.

На думку судової колегії, не є підставою для визнання незаконним звільнення позивача і його посилання в скарзі на те, що судом не з'ясовані обставини щодо неналежного оформлення, дати та способу подання заяви позивачем про розірвання трудового договору. Судом було встановлено, що заява була написана та підписана позивачем власноручно та добровільно, у заяві зазначений строк, з якого він просив припинити трудовий договір та підстава припинення - за згодою сторін, у зв'язку з чим спосіб та дата передачі заяви роботодавцю, не мають значення для вирішення даного спору.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що перебував на лікарняному з 17 по 29 грудня 2012 року, у зв'язку з чим йому була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності, що, на думку позивача, підтверджує наявність трудових відносин сторін після 30 листопада 2012 року. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, позивачу була нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 17 по 29 грудня 2012 року, проте наказом №16 від 22 січня 2013 року по КП по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва було наказано бухгалтерії підприємства повернути до Фонду держстрахування на випадок тимчасової втрати непрацездатності кошти, нараховані за час знаходження ОСОБА_1 на лікарняному з 17 по 29 грудня 2012 року, з тих підстав, що підприємством розпорядження №217 від 30 листопада 2012 року про звільнення позивача було отримано 22 січня 2013 року. (а.с. 104).

Таким чином, судовою колегією з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що після звільнення позивача розпорядженням №217 від 30 листопада 2012 року, трудові відносини сторін припинились, грошові кошти по лікарняному за грудень 2012 року були нараховані помилково - через неотримання підприємством своєчасно розпорядження №217.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня

проголошення шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: