Ухвала

іменем україни

29 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє через представника ОСОБА_3, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и в:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження в справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження в справі необхідно відмовити на таких підставах.

Судами встановлено, що 09 червня 2011 року між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного необхідно розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом повна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 24 лютого 2016 року № 48, проведеної за клопотанням представника позивача, комісія лікарів-експертів судової психіатрії дійшла висновку про те, що дати однозначну відповідь щодо психічного стану ОСОБА_2, а також спроможності її розуміти значення своїх дій та керувати ними на час, до якого відноситься вчинення юридично значимої дії, а саме на 09 червня 2011 року не є можливим, оскільки у матеріалах відсутні об'єктивні дані про психічний стан ОСОБА_2 на час укладення договору. Зокрема, протягом 2011 року ОСОБА_2 лікарями-психіатрами не оглядалася, також відсутні дані про стійку ремісію, що стосується психічної хвороби підекспертної на час, до якого відноситься вчинення юридично значимої дії.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку, що відсутні підстави вважати недійсним договір купівлі-продажу квартири з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що на момент укладення оспорюваного договору вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проведена у справі судово-психіатрична експертиза не дала категоричних висновків щодо нездатності ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час вчинення оспорюваного правочину.

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи. судами додержані.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2, яка діє через представника ОСОБА_3, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана