Дата документу 29.06.2016 Справа № 554/1876/16-ц
Справа №554/1876/16-ц
Провадження № 2/554/1535/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарі Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту; треті особи: ОСОБА_2, ПАТ КБ «Євробанк», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності згідно ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2014 року. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 26.05.2014 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_2Є та ОСОБА_1, за умовами якої ОСОБА_2 передає у власність, а позивач приймає у власність квартиру АДРЕСА_1, та гараж, площею 24 кв.м, які належать їй на праві власності. 03.09.2015 року представником позивача була подана заява про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, але йому було відмовлено, оскільки постановою державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби по м.Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції в Полтавській області накладено арешт на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 Позивач зазначив, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна порушує його право власності на вказану квартиру.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що виконавець наклав арешт на майно, оскільки з ОСОБА_2 був стягнутий борг на користь ПАТ КБ «Євробанк», рішення суду було винесено 27.12.2013 року, а постанова державного виконавця про накладення арешту на майно 13.08.2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що 18.02.2014 року було відкрито виконавче провадження, арешт на майно боржниці було накладено 04.04.2014 року, оцінка квартири ще не проведена.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні з позовом погодився, пояснив, що дійсно у ОСОБА_2 є борги перед банком, що повязано з іпотечним майном, та зазначена квартира ніякого відношення до цього немає.

Представник третьої особи ПАТ КБ «Євробанк» - ОСОБА_6 в судовому засіданні з позовом не погодився, пояснив, що ОСОБА_2Є не виконала угоду з банком, рішенням суду з неї стягнуто 684854 грн., рішення суду вона не виконувала, виконавцем було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. Зазначив, що ухвала про затвердження мирової угоди була винесена в той період, коли вже було накладено арешт на майно, таким чином, боржниця намагається ухилитися від сплати заборгованості. Вимоги позивача є безпідставними, такими, що порушують інтереси банку, бо до теперішнього часу рішення суду про стягнення боргу не виконано.

Заслухавши думку представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 26.05.2014 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_2Є та ОСОБА_1, за умовами якої ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1, та гараж, площею 24 кв.м, які належать їй на праві власності (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 04.04.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2; виконавчий лист виданий 27.12.2013 року Октябрським районним судом м.Полтави, стягувач - ПАТ КБ «Євробанк», борг складає 684854,38 гривень (а.с.56).

Згідно пояснень представника відповідача, станом на сьогоднішній день заборгованість боржником не погашена.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом (окрім іншого) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, та інших випадків, передбачених цією нормою.

Вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження наведений у ст. 49 Закону. В цей же перелік входять підстави, які за ст. 50 Закону обумовлюють можливість зняття накладеного арешту на майно та кошти боржника, що був здійснений для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі інші умови встановлені ч.ч. 3 та 4 цієї ж статті. Зокрема, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації - виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Так, 03.08.2004 р. набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952, відповідно до ст. 4 якого - державній реєстрації прав підлягають право власності; речові права, похідні від права власності; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону - державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 27 Закону визначені підстави для державної реєстрації прав, згідно п.п. 1), 9), 10) ч. 1 якої, такими підставами є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди. Означений перелік є вичерпним та відповідно до нього договір, рішення суду та ухвала суду є окремими підставами для реєстрації права власності.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, на думку суду, у разі невиконання умов, передбачених ч. 1 ст. 334 ЦК України, в особи право власності на земельну ділянку та нерухоме майно не виникає.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав Пленум ВССУ у своїй Постанові від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначив, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

В судовому засіданні було встановлено, що з дня винесення Октябрським районним судом м.Полтави вищевказаної ухвали про затвердження мирової угоди від 26.05.2014 року ОСОБА_1 не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на спірне майно, на яке 04.04.2014 року був законно накладений оспорюваний арешт з вищевказаних підстав; право власності на спірне майно у вигляді зазначеної квартири у позивача не виникло,

Таким чином, з огляду на вищевказані норми Законів та досліджених судом документальних доказів по справі, з урахуванням пояснень представників сторін, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позову та відсутність у позивача права власності на спірне майно, яке на сьогодні належить третій особі ОСОБА_2, а тому будь-які права та інтереси позивача не порушені оскаржуваною постановою про арешт майна боржника ОСОБА_2, накладеного постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 04.04.2014 року у ВП №41881367 з метою забезпечення стягнення за виконавчим листом від 27.12.2013 року №554/1670/13-ц, виданим на виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави, яке до цього часу боржником ОСОБА_2 не виконане, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.319,391,328 ЦК України, ст.ст.3,10,11,15,57-60,212-215,218 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту; треті особи: ОСОБА_2, ПАТ КБ «Євробанк».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова