Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1С .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою , що втратила право користування квартирою , -

встановив:

ОСОБА_2М звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою , що втратила право користування квартирою.

Позивач посилається на те, що 13 квітня 2001 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2981. За умовами даного правочину ОСОБА_3 продала, а Покупець купила належну Відповідачу квартиру, розташовану в м. Ужгороді по вул. Одеській, буд. 33 «б», кв. 40. Вказаний правочин належним чином зареєстрований в Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 квітня 2001 року. Внаслідок укладення даного правочину, Позивачка набула право особистої приватної власності на квартиру в цілому. Після придбання даної квартири, Позивачка вступила у володіння та користування даним майном. Однак, позивачці стало відомо, що в належній їй квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка за місцем реєстрації тривалий час не проживає і не є власником даної квартири. Позивач неодноразово звернуталась до Відповідача із проханням про зняття з реєстрації з даної квартири, оскільки така не проживає в ній з 2001 року. Остання відмовилась від вчинення таких дій, чим створює перешкоди у користуванні власністю.

У судовому засіданні представник позивача позов із наведених в ньому мотивів підтримав та просив такий задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши предстанвика позивача, який не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2001 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2981. За умовами даного правочину ОСОБА_3 продала, а Покупець купила належну Відповідачу квартиру, розташовану в м. Ужгороді по вул. Одеській, буд. 33 «б», кв. 40. Вказаний правочин належним чином зареєстрований в Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 квітня 2001 року.

Внаслідок укладення даного правочину, Позивачка набула право особистої приватної власності на квартиру в цілому. Після придбання даної квартири, Позивачка вступила у володіння та користування даним майном.

Однак, останній стало відомо, що в належній їй квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка за місцем реєстрації тривалий час не проживає і не є власником даної квартири.

ОСОБА_2М неодноразово звернуталась до ОСОБА_3В із проханням про зняття з реєстрації з даної квартири, оскільки така не проживає в ній з 2001 року.

Остання відмовилась від вчинення таких дій, чим створює перешкоди у користуванні власністю.

Відповідно до акта про відсутність особи за місцем реєстрації від 12 травня 2015 року, ОСОБА_3 не проживає в вищевказаній квартирі з червня 2013 року.

Так , будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу нерухомого майна у відповідача відсутнє. Відповідач знаходиться на реєстраційному обліку не за своїм місцем проживання, чим створює перешкоди в реалізації права власності Позивача, позбавляє конституційного права позивача, як власника квартири вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачам майна, відповідач створює позивачу перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це інформація до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 163 ЖК УРСР встановлено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень ч.1, 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215, 218, 226 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою , що втратила право користування квартирою задовільнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, буд. 33 «б», кв. 40.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Закарпатської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6М