УхвалА

іменем україни

9 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 10 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом на анкеті - заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг та отримала кредитну картку «Універсальна». 16 жовтня 2012 року ОСОБА_4 указану кредитну картку було переоформлено на кредитну картку «Gold», відповідно до умов якої вона отримала кредит у розмірі 16 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 994 грн 55 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_4 та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 грудня 2011 року у розмірі 38 994 грн 55 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 27 324 грн 63 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 136 грн 85 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом у розмірі 200 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 1 833 грн 07 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_6, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору, допустила заборгованість, яка підлягає стягненню. Розмір заборгованості судом визначено з урахуванням умов договору та вимог закону.

Доводи касаційної скарги про переукладання кредитного договору безпідставні, оскільки такий договір складається з анкети - заяви, яку позивач підписувала та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а переоформлення кредитної картки не свідчить про недійсність кредитного договору.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко

С.П. Штелик