АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Коренюк А.М.
№22-ц/796/5266/2016 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНА», Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» 15466,96 грн. страхового відшкодування, стягнути з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві суму матеріального збитку як різницю між фактично завданою шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 14219,62 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 12.07.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes Benz s 280», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «TOYOTA PRIUS», державний номер НОМЕР_3, належного Управлінню патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби були пошкоджені.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.08.2015 року ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і притягнено до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «TOYOTA PRIUS» станом на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «УКРАЇНА», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ 7090257 від 25.06.2015 року.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 205 від 11.08.2015 року з урахуванням зносу вартість ремонту, виплату якого повинна здійснити страхова компанія складає 15 466,96 грн.

Оскільки фактична вартість ремонту складає 29 686,58 грн., то згідно з ст.ст.22, 1166, 1187 ЦК України, та ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різниця між фактично завданою шкодою та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, яка становить 14 219 грн. 62 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 29 686 грн. 58 коп. - страхового відшкодування, 487 грн. 20 коп. - судового збору, а всього - 30 173 грн. 78 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати частково, ухвалити нове рішення яким стягнути з ПрАТ СК «УКРАЇНА», 15 466 грн. 96 коп., а різницю між вартістю відновлювального ремонту і матеріальним збитком в розмірі 14 219 грн. з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві та вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за змістом ст.1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.

Крім того, аналогічного висновку дійшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховний Суд України, вирішуючи спори в аналогічних спорах.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ПрАТ «СК «УКРАЇНА» в судове засідання не з'явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково та стягуючи страхове відшкодування лише з ПрАТ «СК УКРАЇНА» суд виходив з того, що відшкодування шкоди Управлінням патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 12.07.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_3, належного автогосподарству ГУ МВС України в м. Києві, під керуванням водія ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «Україна» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 7090257 та автомобілем «Mercedes Benz s 280», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.08.2015 року ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнено до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_5 вчинив адміністративне правопорушення під час виконання службових обов'язків інспектора патрульної служби.

Відповідно до ч.2 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року у справі №6-229цс14, яка згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києвіє належним відповідачем по справі.

Згідно звіту від 11.08.2015 року № 205 позивачу було завдано шкоду у розмірі 29686,58 грн., з яких матеріальний збиток 15466,96 грн., а різниця між вартістю відновлювального ремонту та вказаним збитком становить 14219 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди - власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві суми матеріального збитку як різницю між фактично завданою шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 14219,62 грн.

Різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні має бути стягнута з Управління, працівник якого є винуватцем ДТП, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15.

Стягуючи з відповідача - ПрАТ «СК Україна» страхового відшкодування у розмірі 29686,58 грн., суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства вийшов за межі позовних вимог, оскільки до страхової компанії було заявлено до стягнення суму у розмірі 15466,96 грн., а тому рішення підлягає скасуванню.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5 вищевказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «СК Україна» страхового відшкодування у розмірі 15466,96 грн., оскільки такий обов'язок передбачено полісом обов'язкового страхування, за яким відповідач зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування без урахування вартості відновлювального ремонту.

Частинами 1,5 ст.88 ЦПК України визначено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 533,22 грн.

З відповідача Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 490,48 грн.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНА», Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 страхове відшкодування в розмірі 15 466 грн. 96 коп.

Стягнути з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму матеріального збитку у розмірі 14 219 грн. 62 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 533 грн. 52 коп.

Стягнути з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 490 грн. 48 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді