Справа №461/2888/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача Неліна І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітньої плати, компенсації збитків та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітньої плати, компенсації збитків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в зв'язку із систематичною затримкою та невиплатою заробітної плати 04.11.2014 року він був змушений звільнитися на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. На день звільнення відповідачем була нарахована але не виплачена заробітна плата за період часу з березня 2014 року по листопад 2014 року. Відмову виплатити позивачу усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

В ході розгляду справи, представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій збільшив розмір позовних вимоги та просив стягнути 13036 грн.61 коп. заборгованість по заробітній платі на день вирішення справи та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволенні такого, покликаючись на те, що вимоги позивача необґрунтовані, безпідставними та такі, що не підтверджені належними доказами з підстав, які були викладені у запереченні на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2004 року працював на ДП НАК «Надра України «Західукргеологія», де виконував обов'язки сторожа. В зв'язку із систематичною затримкою та невиплатою заробітної плати 04.11.2014 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. На день звільнення відповідачем була нарахована але не виплачена позивачу заробітна плата за період часу з березня 2014 року по листопад 2014 року. Відмову виплатити позивачу усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

Як наслідок, спочатку в порядку наказного провадження була стягнута заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, а в подальшому: у відповідності до рішення Галицького районного суду мЛьвова від 22.09.2015р. по справі № 461/4670/15-ц було задоволено вимоги позивача (ОСОБА_1М.) в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі: 12 579.84 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати в сумі: 7 230.25.84 грн.

Виходячи з вимог статті 117 КЗпП України, згідно якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у наведені строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Загальна сума заборгованості відповідача в частині виплати середнього заробітку за весь час невиплати (затримки по день фактичного розрахунку - прийняття судового рішення) заробітної плати з врахуванням компенсації її втрат з 19.08.2015р. по 12.02.2016р., з 12.02.2016р. по 01.06.2016р. та з 01.06.2016р. по 09.06.2016р., що разом складає: 7 857.08грн. + 4 821.39грн. + 357.14грн. = 13 035.61 грн.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто, покладення обов'язку по виплаті працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

В рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що за статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Тому проаналізувавши вище наведене, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення із ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, підлягає до задоволення в сумі 13035,61 грн.

При вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Представник відповідача посилався на те, що позивачем не надано доказів наявності у нього моральної шкоди, оскільки він не зверталася за медичною допомогою. Суд вважає це посилання безпідставним.

У судовому засіданні встановлено порушення відповідачем законодавства про працю, а саме - порушення вимог ст. 116 КЗпП України.

З пояснень позивача вбачається, що невиплата коштів змусила пристосовуватися до нових умов життя.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які неможливо об'єктивно зафіксувати. Зазнаючи душевних страждань, особа не зобов'язана звертатися за медичною допомогою.

На думку суду, порушення конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, яке змушує шукати інших джерел заробітку, призводить до певної економії та необхідності змінювати звичний спосіб життя, свідчить про наявність у позивача моральної шкоди.

Проте, суд вважає зазначений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 10000 гривень є завеликим. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає суму в 500 грн. достатньою для відшкодування моральної шкоди позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 95, 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, рішенням від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1задоволити частково.

Стягнути із ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 13035,61 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 гривень, загалом: 13535 гривень 61 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» на користьдержави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.