У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житлово-експлуатаційної дільниці (дочірнє підприємство) відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод будівельних матеріалів № 1» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Житлово-експлуатаційної дільниці (дочірнє підприємство) відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод будівельних матеріалів № 1» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою Житлово-експлуатаційної дільниці (дочірнє підприємство) відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод будівельних матеріалів № 1» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Житлово-експлуатаційна дільниця (дочірнє підприємство) відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод будівельних матеріалів № 1» (далі - ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування житлового будинку і прибудинкової території та за послуги з електропостачання.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 і виконавцем послуг з утримання зазначеного житлового будинку і прибудинкової території та послуг з електропостачання. ОСОБА_6 є власником квартири № 6 вказаного будинку та відмовляється сплачувати за вказані послуги, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2014 року становить 19 247,66 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території та за послуги з електропостачання в сумі 19 247,66 грн, три проценти річних в сумі 484,91 грн, інфляційні втрати - 927,48 грн.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» та просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати відповідача: надати дані про те, якою є його частка як власника квартири № 6 у витратах на утримання будинку АДРЕСА_2; надати дані якою є, та з яких земель складається прибудинкова територія вказаного будинку; надати документально підтверджені витрати на утримання будинку та прибудинкової території; надати відкритий доступ з можливістю копіювання до всієї технічної документації по будинку співвласником якого він є; приймати оплату за комунальні послуги; встановити безпідставність нарахованої відповідачем заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної даності, а саме по 31 липня 2011 року в сумі 1824,76рн; визнати незаконним при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги застосування відповідачем тарифів, які скасовані рішеннями судів, що набрали чинності та не підлягають застосуванню для будинків, що не належать до комунальної власності м. Херсона; встановити безпідставність нарахування плати за утримання будинку і прибудинкової території, за відсутності сформованого виконавцем послуги та погодженого з органом місцевого самоврядування тарифу; зобов'язати відповідача сформувати тариф на утримання будинку № 191, відповідно до порядку, затвердженого постановою КМУ від 01 червня 2011 року № 869 та погодити його з органом місцевого самоврядування; визнати безпідставність нарахування відповідачем плати за спожиту електроенергію на підставі постанови КМУ № 959 від 01 грудня 1995 року в сумі 15 731,11 грн; визнати безпідставність нарахування відповідачем інфляційних втрат та 3% річних; зобов'язати відповідача скасувати зайві нарахування за послуги, які не будуть підтверджені належними доказами.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року позов ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» в рахунок відшкодування основної заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат 11 460,70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 залишено без змін.

У касаційній скарзі ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» просить скасувати ухвалене судове рішення в частині вирішення позовних вимог ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_6 сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення суду апеляційної інстанції тільки в частині вирішення позовних вимог ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1», то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1», суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та необхідності стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування житлового будинку і прибудинкової території та послуг з електропостачання в межах строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки тарифи на житлово-комунальні послуги для будинку АДРЕСА_1 не сформовані у встановленому законодавством порядку, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, розрахованої на підставі тарифів, установлених на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке було скасовано рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з електропостачання, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач, визначаючи обсяг використаної ОСОБА_6 електроенергії безпідставно використав п. 2.2 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ № 498 від 23 квітня 2012 року, в той час як в даному випадку повинен застосуватися п. 2.1.1 вказаного Порядку, яким передбачено окремий тариф для населення, який розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об'єднане шляхом створення юридичної особи, крім гуртожитків.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказане рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Судами попередніх інстанцій установлено та не заперечується сторонами, що ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з наданим ЖЕД ДП ВАТ «ХЗБМ № 1» розрахунком, станом на 31 липня 2014 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та за послуги з електропостачання за період з 15 березня 2008 року по 31 липня 2014 року в сумі 19 247,66 грн.

Із вказаного розрахунку вбачається, що він здійснений на підставі тарифів, які встановлені: з 01 січня 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 24 листопада 2006 року № 536; з 29 листопада 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16 вересня 2008 року № 486.

Також судами установлено, що постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 07 червня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2007 року, визнано нечинними та скасовані рішення виконавчого комітету Херсонсіжої міської ради, в тому числі і рішення № 536 від 24 листопада 2006 року.

Крім того, постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24 липня 2009 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 вересня 2010 року визнано незаконними та скасовані рішення Херсонської міської ради, в тому числі і рішення № 486 від 16 вересня 2008 року.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комінальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року«Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» затверджені: Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води; Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення; Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив із того, що оскільки тарифи на житлово-комунальні послуги для будинку АДРЕСА_2 не сформовані у встановленому законодавством порядку, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, розрахованої на підставі тарифів, установлених на підставі рішень органу місцевого самоврядування, які були скасовано рішеннями судів.

Такий висновок суду не ґрунтується на законі, оскільки в даному випадку необхідно було виходити із тарифів, які діяли до тарифів визнаних судами нечинними. Також поза увагою суду залишилось те, що згідно зі ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання з оплати послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з електропостачання, то колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції установлено, що між ВАТ «ЕК «Херсонобленерго» (постачальник) та ЖЕД ДП ВАТ «Херсонський завод будівельних матеріалів №1» (споживач) 28 січня 2005 року, з урахуванням додаткової угоди від 15 грудня 2009 року, укладено договір про постачання електричної енергії (а.с.247-264).

За умовами даного договору постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 50.00 кВТ, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.7.1. вказаного договору облік електроенергії, спожитої Споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж Споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до додатку № 5 до вказаного договору до об'єктів споживача ЖЕД ДП ВАТ «Херсонський завод будівельних матеріалів №1» - входять житлові будинки АДРЕСА_1 (а.с.258).

Представник ЖЕД ДП ВАТ «Херсонський завод будівельних матеріалів №1» під час розгляду справи апеляційним судом пояснила, що за умовами даного договору встановлено один розрахунковий засіб обліку - на 4 будинки - лічильник активної електроенергії трифазний електронний СТ-ЗА08.

Пунктом 1.6 Тарифів на електроенергію, що відпускаються населенню, затверджених Постановою НКРЕ 23 квітня 2012 року № 497 та п. 2.1.1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ № 498 від 23 квітня 2012 року, чинних на час спірних правовідносин, передбачено окремий тариф для населення, який розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об'єднане шляхом створення юридичної особи, крім гуртожитків.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 за використану електроенергію ЖЕД ДП ВАТ «Херсонський завод будівельних матеріалів №1» в своїх розрахунках визначає обсяг використаної ОСОБА_6 електроенергії, використовуючи п. 2.2. Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ № 498 від 23.04.2012 року, яким передбачено застосування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з'ясувавши, що позивачем надано розрахунок заборгованості за послуги з електропостачання, який здійснено з порушенням Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ № 498 від 23 квітня 2012 року, повинен був, з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зобов'язати позивача надати належний розрахунок заборгованості за послуги з електропостачання, а не відмовляти в позові, чим фактично звільнив відповідача від сплати за отримані послуги, що не передбачено законом.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житлово-експлуатаційної дільниці (дочірнє підприємство) відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод будівельних матеріалів № 1» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 03 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук