АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/7132/2016 Головуючий у І інстанції Кицюк В.С.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и л а

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, і з урахуванням уточненої позовної заяви просив про визнання права власності на автомобіль.

ОСОБА_1 зазначав, що 10 червня 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля БМВ 316, 1996 року випуску, який за згодою сторін оформлено у вигляді довіреності. На підтвердження цього договору купівлі-продажу ОСОБА_3 надав розписку, згідно з якою останній продав йому автомобіль 10 червня 2013 року за 18 тис. грн. Надана довіреність від 10 червня 2013 року посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Токаревою Т.О., відповідно до якої позивач має право, крім іншого, знімати з обліку та відчужувати цей автомобіль. Довіреність дійсна до 06 жовтня 2015 року без права передоручення та з правом виїзду за кордон.

Після розрахунку за придбаний автомобіль відповідач ОСОБА_2 звернувся до нього з вимогами про повернення вказаного автомобіля,посилаючись на те , що він як власник автомобіля не надавав повноважень ОСОБА_3 відчуження спірного автомобіля.

Позивач вважає, що на момент укладення договору купівлі-продажу шляхом оформлення довіреності про відсутність повноважень у ОСОБА_3 від власника транспортного засобу на відчуження автомобіля він не знав, а тому є добросовісним набувачем, просив визнати за ним право власності на автомобіль марки " БМВ ̖ 316 " ,1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, вартістю 18000 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовлено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загального цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 06 жовтня 2012 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_3, ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність (а.с. 5).

10 червня 2013 року ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження, в тому числі знімати та ставити на облік в органах Державтоінспекції, належний ОСОБА_2 автомобіль БМВ 316, 1996 року випуску, строком до 06 жовтня 2015 року без права передоручення та з правом виїзду за кордон ( а.с. 7).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 12 травня 2011 року ОСОБА_2 є власником зазначеного автомобіля.( а.с. 6).

Зі змісту довіреності встановлено, що позивачу надано право подавати заяви від імені власника ТЗ, одержувати і продавати різноманітного роду довідки і документи, розписуватися за ОСОБА_2 лише по питанням користування та відчуження даного автомобіля тощо , тобто вчиняти дії , що пов'язані з експлуатації і користуванням вказаним автомобілем лише від імені власника ОСОБА_2

Установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України та застосуванням вимог ст. 388 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови від 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

У такому разі посилання позивача про визнання його добросовісним набувачем спірного автомобіля не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню саме за позовом про витребування майна, а не визнання права власності на рухоме майно.

Таким чином, судом, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, отже відсутні правові підстави длявизнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Судом з'ясовані обставини , які мають значення для правильного вирішення справи, а тому посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи є безпідставним.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень норм матеріального та процесуального права, які б слували підставою до скасування рішення суду та свідчили про неправильне вирішення спору.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: