Справа № 544/533/16-ц
пров. № 2/544/282/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

представника позивачів ОСОБА_1 (фізичної особи),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Пирятинської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин,

у с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квітні 2016 року звернулися до суду з позовом до Пирятинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування. У подальшому позивач ОСОБА_3 змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач ОСОБА_2 просила також встановити факт її родинних відносин з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позовні вимоги позивач ОСОБА_6 П обґрунтовує тим, що 23 травня 1982 року померла її рідна мати ОСОБА_7, після смерті якої залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем майна померлої та прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. За життя ОСОБА_7 заповіту не залишила, інших спадкоємців не має. ОСОБА_2 звернулася до Пирятинської держнотконтори Полтавської області з метою прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, що належала померлій ОСОБА_7 Крім того, позивачем під час Другої світової війни було втрачено свідоцтво про народження, у звязку з чим вона не може підтвердити свої родинні відносини із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що є перешкодою для оформлення спадщини.

Окрім того, чоловік ОСОБА_2 та батько позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 за життя добудував частину житлового будинку (квартиру АДРЕСА_2), проте за життя не зареєстрував своє право власності на неї. ОСОБА_3 після смерті свого батька 15.10.1982 проживав у вищевказаній квартирі та проживає до цього часу. Мати позивача ОСОБА_2 не заперечує щодо фактичного користування та розпорядження сином указаної квартири. Останній тривалий час проживає у квартирі, доглядає її та проводить ремонт. До цього часу квартира ні за ким не зареєстрована, про свою власність на неї ніхто не заявляв, тому позивач ОСОБА_3 просив визнати право власності за ним на указану квартиру у порядку набувальної давності.

У судовому засіданні представник за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги позивачів підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування та за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3 за набувальною давністю.

Представник відповідача - Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не зявився, відповідач направив суду листа, у якому просив слухати справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Пирятинської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові.

Судом установлено:

23 травня 1982 року померла ОСОБА_7 (а.с.15) - рідна мати ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 (до перенумерування Замок №60, Замок №38 м.Пирятина Полтавської області (а.с.22, 25-29).

Указана квартира належала останній на праві спільної сумісної власності з чоловіком ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1941 за р.№1/21 (а.с.60,62) та зареєстрована у Лубенському МБТІ.

ОСОБА_9 помер 08.07.1955 (а.с.66) та після його смерті його 1/2 частину спірного майна успадкувала його дружина ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_2 П є спадкоємцем майна померлої першої черги за законом та прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном за правилами ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року (а.с.11). За життя ОСОБА_7 заповіту не залишила, інших спадкоємців не має.

ОСОБА_2 звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті матері, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на квартиру, що належала померлій ОСОБА_7 (а.с.12). Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу перешкоджає позивачу у розпорядженні спадковим майном. Крім того, позивачем було втрачено свідоцтво про народження, у звязку з чим вона не може підтвердити свої родинні відносини із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що є перешкодою для оформлення спадщини.

Інакше, як у судовому засіданні, факт родинних відносин позивачки із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, встановити неможливо.

Факт родинних відносин позивачки ОСОБА_2 із указанами вище особами у судовому засіданні підтверджений даними архівної довідки Державного архіву Полтавської області №06-13/559 від 15.06.2016 (а.с.73), згідно якої ОСОБА_6 народилася 30 травня 1928 року, про що в книзі реєстрації актових записів про народження по м.Пирятин Пирятинського району Прилуцького округу за 1928 року є актовий запис №175 від 31 травня 1928 року. Батьком ОСОБА_6 записаний ОСОБА_9, матірю ОСОБА_9 Йовдоха.

Згідно п.1 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щооскільки у судовому засіданні дослідженими доказами по справі підтверджується той факт, що ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7, заява ОСОБА_6П в частині вимог про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Враховуючи, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7, а оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно втрачений, інакше як у судовому порядку визнати право власності ОСОБА_2П на квартиру АДРЕСА_5 у порядку спадкування, неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов ОСОБА_2 про визнання права власності на указану квартиру підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23), з 30 грудня 1981 року є зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19,10).

Вказана квартира була побудована за життя його батьком ОСОБА_8, який помер 15.10.1982 (а.с.14), проте останній право власності на неї в установленому законом порядку не зареєстрував.

Позивач з 1982 року проживав в указаній квартирі, добудовував її за власні кошти, проводив відповідні ремонтні роботи.

ОСОБА_3 проживав у будинку разом із сім'єю, сплачував комунальні платежі, доглядав його, проводив капітальний та поточні ремонти та до цього часу проживає й безперервно користується та володіє вказаним житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою (а.с.44-50). Всі ці обставини у судовому засіданні також підтвердили свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Відсутність правовстановлюючого документа перешкоджає позивачу розпоряджатись нерухомим майном.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_3 ні за ким не зареєстроване (а.с.33). Згідно технічного паспорту указана квартира складається з коридору 1-1 пл. 12,9 кв.м., кімнати 1-2 пл. 13 кв.м., кімнати 1-3 пл.10,2 кв.м., коридору І пл. 5,2 кв.м., кухні ІІ пл.10,6 кв.м., ванної ІІІ пл. 2,5 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., 1/3 частини огорожі №1, що становить 29/100 частини домоволодіння (а.с.21).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При цьому судом враховується чи володіння є: добросовісним (якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності); відкритим ( якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року.

Позивач володіє нерухомим майном квартирою №1 по вул. Замок, 40 у м. Пирятині Полтавської області з 1982 року - з того часу як помер фактичний власник квартири ОСОБА_8. , у тому числі 3 роки з 01 січня 2001 року, та більше 7 років - з 01 січня 2004 до травня 2016 року- після набрання чинності ЦК України, тобто всього більше 10 років.

Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_3, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивач фактично безперервно та відкрито володіє спірною квартирою з 1982 року, добросовісно нею заволодів, інакше як у судовому порядку визнати його право власності на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_6 неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов про визнання за ним права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10, ч.4 ст. 174, ст.ст. 212,215,256 ЦПК України, на підставі ст. ст. 344, 392, 1268 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дочкою ОСОБА_9, який помер 08 липня 1955 року, та ОСОБА_7, яка померла 23 травня 1982 року.

Визнати за ОСОБА_2, народження, 30.05.1928, зареєстрованої та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності у порядку спадкування після смерті 23.05.1982 ОСОБА_7 на нерухоме майно, а саме квартиру № 2 загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., сарай «К», прибудову «к», убиральню «Д», 1/3 частини огорожі № 1, що розташовані по вул. Замок, 40, у м. Пирятині Полтавської області.

Позов ОСОБА_13 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_13, народження 24.01.1961, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме квартиру № 1 загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., 1/3 частини огорожі № 1, що розташовані по вул. Замок, 40, у м. Пирятині Полтавської області.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий -