У Х В А Л А

09 грудня 2016 року м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м.Львова Глинська Д.Б., розглянувши матеріали заяви в порядку окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа: Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради про встановлення факту визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітована, -

в с т а н о в и л а :

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітована.

Вважаю, що у відкритті провадження в справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судом за правилами розділу Глави 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ЦПК України.

Крім того, частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Положеннями ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що слід вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону. Також визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою. Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, ОСОБА_2 Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Порядок застосування статті 1 Закону визначено статтею 7 Закону. Відповідно до цього порядку органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття. На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки. При наявності підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації, прокурор надсилає справу з висновком:

щодо засуджених судами - до тих же судів, які виносили останнє судове рішення. Справи, по яких вироки, ухвали, постанови було винесено ліквідованими або розформованими судами, а також військовими трибуналами щодо цивільних осіб, передаються на розгляд тих судів, до підсудності яких ці справи віднесено чинним законодавством. Територіальна підсудність справи визначається за місцем винесення останнього судового рішення; щодо підданих покаранню за рішенням позасудових органів - до Верховного Суду України, обласних та Київського міського судів, військових трибуналів округів, Чорноморського флоту, на території яких застосовувались репресії.

Внаслідок розгляду справи суд може прийняти одне з таких рішень:

- визнати, що особу обгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і на неї не поширюється дія статті 1 цього Закону;

- визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону.

При розгляді справи суд може також внести зміни до раніше винесених вироку, ухвали і постанови судів чи до рішення позасудових органів. Верховному Суду України надано повноваження щодо перегляду в порядку нагляду і за нововиявленими обставинами кримінальних справ, розглянутих ОСОБА_2 України, Союзу РСР, військовими трибуналами та позасудовими органами, в тому числі за межами територій колишнього Радянського Союзу, щодо осіб, які на момент застосування репресій були громадянами України. Судам надано право поширювати дію статей 4-6 цього Закону на осіб, реабілітованих в загальному порядку, коли є підстави розглядати факт притягнення їх до кримінальної відповідальності за статтями 58-1 та 80 Кримінального Кодексу Української РСР 1927 року як політичну репресію.

Відповідно до ст.9 Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Ради народних депутатів зобов"язано утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України. За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необгрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Таким чином, відповідно до положень Закону про реабілітацію особи за ст. 1 Закону встановлено такий порядок - органами прокуратури видається довідка або постановляється рішення суду у справі, яку прокурор надсилає до суду з висновком про наявність підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації.

У звязку з вищенаведеним, та враховуючи те, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заява про встановлення факту щодо визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом та такою, що реабілітовано відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" в порядку цивільного судочинства розглядатись не може.

Відповідно ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, слід відмовити у відкритті провадженні за заявою ОСОБА_1М, оскільки існує позасудовий порядок вирішення питання, яке вказане у заяві.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а :

у відкритті провадження за заявою провадження ОСОБА_1, заінтересована особа: Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради про встановлення факту визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітована - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня винесення ухвали.

Суддя: ОСОБА_3