АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6171/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила поділити майно, набуте за час шлюбу між нею та ОСОБА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,40 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м; автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 11 січня 2008 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час шлюбу та спільного проживання ними набуте наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, а також автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1, який зареєстрований на відповідача, згоди про порядок поділу якого вони дійти не можуть.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів, вказуючи на те, що поділу підлягає не лише майно, придбане під час шлюбу, а також борги, набуті за час перебування у шлюбі, у зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 118 800,00 грн. (половина суми коштів, сплачених у погашення боргу ОСОБА_5.) відповідно до розписки від 18 травня 2010 року. А також вказував на те, що частину кредиту у розмірі 74 371,00 грн. він погасив 19 травня 2011 року за рахунок дошлюбного майна - автомобіля Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, який він продав 18 травня 2011 року, а тому зазначав, що частка в квартирі відповідно до його внеску є його особистою приватною власністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року задоволено частково первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. В іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Зазначає, що суд неповно дослідив обставини справи та не з'ясував джерело набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1. Звертає увагу на те, що квартира була придбана частково на кредитні кошти (183 000,00 грн.), отриманні на підставі договору про надання споживчого кредиту від 10 червня 2010 року, а частково на кошти отриманні ним у позику від ОСОБА_5, що підтверджується розпискою від 18 травня 2010 року (237 600,00 грн.). Ухвалюючи рішення суд не врахував, що повернення коштів за договором позики від 18 травня 2010 року здійснювалося ним особисто, після розірвання шлюбу та не врахував, що кредит, за рахунок якого було придбано квартиру, було частково погашено за рахунок продажу належного йому автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині поділу квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частині квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року вказане рішення Апеляційного суду міста Києва скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час повторного апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 11 січня 2008 року по 02 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

На підставі розписки від 18 травня 2010 року ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 30 000,00 доларів США, які повернуто позикодавцеві 09 червня 2014 року (а.с.60).

10 червня 2010 року за договором купівлі-продажу ВМР №780941 на ім'я ОСОБА_1 придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Того ж дня між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредит Європа Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 00013-ML-41, за умовами якого позичальник отримав 183 000,00 грн. для придбання житла на вторинному ринку нерухомості з кінцевим терміном погашення кредиту до 12 червня 2017 року (а.с.57-58).

10 червня 2010 року ПАТ «Кредит Європа Банк» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 183 000,00 грн., які в цей же день були видані йому готівкою, що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 10 червня 2010 року по 10 вересня 2010 року (а.с.62).

Згідно довідки ПАТ «Кредит Європа Банк» від 20 травня 2011 року заборгованість по вказаному договору була повністю погашена 19 травня 2011 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі(а.с.61).

18 травня 2011 року ОСОБА_1 продав автомобіль Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, придбаний ним до шлюбу (10 серпня 2006 року), за 74 371,00 грн.(а.с.76, 77).

19 травня 2011 року відповідно до заяви на переказ готівки №171 та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в ПАТ «Кредит Європа Банк» на поточний рахунок № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 внесені грошові кошти в сумі 91 169,88 грн. (а.с.66,75).

23 червня 2011 року за договором купівлі-продажу №218188-Y01133 на ім'я ОСОБА_1 придбано автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 (а.с.8-10).

30 травня 2013 року ОСОБА_1 продав вказаний автомобіль за 45 000,00 грн. (а.с.79).

У квітні 2014 року ОСОБА_2 порушила перед судом питання про поділ майна подружжя, а в листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку поділу боргів подружжя.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, в порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, за кожним, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( далі по тексту - Постанови) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відтак, положеннями ст. 60 СК України визначено презумпцію, відповідно до якої, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Установивши, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири за кожним.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М..

Згідно п.4 договору продаж квартири вчинено за 435 495 грн. 50 коп. Частину коштів в сумі 183 000,00 грн. подружжя отримало в кредит згідно договору про надання споживчого кредиту № 00013-ML-41 від 10 червня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредит Європа Банк» (а.с.57-58).

20 травня 2011 року заборгованість за кредитом погашена, в тому числі і за рахунок коштів у розмірі 74 371 грн., отриманих від продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, який є дошлюбним майном відповідача.

Посилання відповідача на те, що за рахунок коштів, які є його особистою приватною власністю, збільшується його вклад у придбання спірної квартири, а відповідно і його частка у цьому майні до 1/3 частини є необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Тобто, кошти, що є особистою власністю одного із подружжя, повинні бути вкладені у придбання майна.

Погашення ж частини боргу за кредитним зобов'язанням за рахунок коштів, отриманих від відчуження особистого майна, не збільшує частку одного із подружжя, в даному випадку, відповідача, у разі поділу квартири, а лише має правове значення при поділі цих боргів у разі заявлених відповідних вимог.

Разом з тим, ОСОБА_1 вимоги про поділ зобов'язань за вказаним кредитним договором не заявляв.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2013 року автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 реалізував шляхом продажу ОСОБА_10 за ціною 45 000,00 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААВ № 448559 від 30 травня 2013 року, виданною ТОВ «Глобал Авто» (а.с.79).

Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

ОСОБА_2 правочин щодо відчуження спірного автомобіля не оспорює, а відтак автомобіль було відчужено за її згодою.

Таким чином, врахувавши, що автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 був відчужений ОСОБА_1 у період перебування сторін у шлюбі і на момент розгляду справи вже не перебував у власності останнього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке майно поділу не підлягає.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводів на спростування рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 щодо автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову з огляду на наступне.

За правилом ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї. створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як встановлено судом квартира АДРЕСА_1 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2010 за 435 495 грн. 50 коп. Частину коштів в сумі 183 000,00 грн. подружжя отримало в кредит.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2010 року ОСОБА_1 взяв в борг у ОСОБА_5 30 000,00 доларів США, що на момент отримання позики відповідно до курсу НБУ було еквівалентно 237 600,00 грн., строком до 01 червня 2014 року, про що було складено відповідну розписку (а.с.60).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначав, що позивачка була обізнана про існування договору позики, не тривалий проміжок часу між позикою та укладенням договору купівлі-продажу квартири виник лише внаслідок перенесення банком строку укладення договору споживчого кредиту.

Колегія суддів вважає, що зазначені правовідносини, а саме укладення договорів купівлі-продажу квартири, позики та споживчого кредиту тісно пов'язані між собою та об'єднані спільними інтересами - інтересами сім'ї.

Таким чином, позика, отримана 18 травня 2010 року ОСОБА_1 в інтересах сім'ї та витрачена на придбання спільного майна (квартири) .

Даний правочин позивачем не оспорюється, питання щодо його недійсності в судовому порядку не порушено.

ОСОБА_1 зобов'язання перед ОСОБА_5 виконав у повному обсязі, повернувши останній 09 червня 2014 року суму позики, про що свідчить відмітка в розписці про повернення суми боргу, одноособово після розірвання шлюбу.

Враховуючи, що боргове зобов'язання ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів у розмірі 30 000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 237 600,00 грн., виникло за час шлюбу сторін в інтересах подружжя, то відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України таке зобов'язання також підлягає поділу між сторонами.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 118 800,00 грн. в порядку поділу спільного боргу подружжя.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В ході повторного апеляційного розгляду ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 було подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року з посилання на те, що сама скарга була прийнята судом першої інстанції.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, колегією суддів було відкладено апеляційний розгляд, проте, апеляційна скарга ОСОБА_2 на адресу Апеляційного суду міста Києва так і не надійшла, а тому, з урахуванням положень ст.157 ЦПК України, апеляційний розгляд було проведено лише за поданою скаргою відповідача.

У разі надходження до суду апеляційної інстанції скарги ОСОБА_2 питання її прийняття та розгляду буде вирішуватися в порядку, визначеному ст. 318 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 118 800,00 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот) грн. в порядку поділу спільного боргу подружжя.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль