Провадження №2/554/1688/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого- судді Чуванової А.М.

при секретарі - Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 08.08.2011 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00059937, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13000 гривень з терміном повернення кредиту до 08.08.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних. Однак, відповідач порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 32356,81 гривень, яка складається із кредиту у сумі 6303,55 гривень, відсотків у сумі 520,29 гривень, плати за пропуск платежів у сумі 25532,97 гривень. З цих підстав позивач просить позов задовольнити повністю.

25.01.2016 року по справі винесено заочне рішення. Ухвалою суду від 31.03.2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду у загальному порядку.

Представник позивача до суду не зявлявся, позивач надав заяви, в яких просив справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 до суду не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, та відмовити у задоволенні позову.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00059937, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13000 гривень з терміном повернення кредиту до 08.08.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних (а.с.4-11).

Згідно п.2.5.2 Загальної частини Договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом.

Внаслідок неналежного виконання боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, станом на 21.08.2015 року виникла заборгованість по кредиту, яка складається із кредиту у сумі 6303,55 гривень, відсотків у сумі 520,29 гривень, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №ВLаЖГА00059937 та сторонами по справі не заперечується (а.с.3).

На час розгляду справи в судіОСОБА_3 виконала своє зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, здійснивши перерахування коштів на рахунок-кореспондент ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в договорі, що підтверджується платіжним дорученням від 23.02.2016 року (а.с.123) та довідкою позивача від 25.05.2016 року (а.с.144).

Щодо вимог по стягненню плати за пропуск платежів в сумі 25532,97 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 8, 9 Спеціальної частини, п.п. 4.2., 4.3. Загальної частини Договору сторін передбачено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором більш ніж на 60 календарних днів, банк вправі вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 25% від суми кредиту; у випадку прострочення сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком банк має право вимагати від позичальника сплатити пеню у розмірі 0,50% від суми невиконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення за методом «факт/360».

Однак, зі всієї суми заборгованості, суду є не зрозумілим пункт «плата за пропуск платежів: 25532,97 грн.», оскільки ні з позовної заяви, ні з договору про надання споживчого кредиту, ні з детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, ні з розрахунку заборгованості не можливо встановити за пропуск яких платежів нарахована дана сума і чому саме така сума, і взагалі яким пунктом договору про надання споживчого кредиту №ВLаЖГА00059937 передбачена плата за пропуск платежів, і яких саме платежів, тому належними доказами цю суму позивачем суду не обґрунтовано.

Крім того, ст. 549 ЦК України чітко передбачена лише неустойка (штраф або пеня) грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, термін «плата за пропуск платежів» - відсутній.

Відповідно до п.4.2 загальної частини договору №ВLаЖГА00059937 від 08.08.2011 року, у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному у п.8 спеціальної частини договору.

Пунктом 4.3 договору №ВLаЖГА00059937 від 08.08.2011 року, передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначено у п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий, або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Відповідно до п.4.4 даного договору застосування або не застосування пунктів цього договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов договору, є правом банку. Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі.

Наведене свідчить про те, що умовами укладеного 08.08.2011 року між сторонами договору встановлено два види відповідальності за неналежне виконання позичальником умов договору: сплата штрафу та сплата пені, порядок нарахування яких є абсолютно різним, та їх застосування чи не застосування згідно п.4.4 договору є правом банку та застосовується за певних умов.

Згідно наведених розрахунків заборгованості за договором №ВLаЖГА00059937 від 08.08.2011 року (а.с.3) станом на 21.08.2015 року позивачем нараховано відповідачу «плату за пропуск платежів» / «штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту» у сумі 25532,97 гривень.

В ході розгляду справи до суду надано довідку та розрахунок позивача, згідно яких станом на 18.05.2016 року заборгованість за кредитним договором складає: пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобовязань 31420,20 гривень (а.с.144-146).

Відтак, слід зазначити, що у розрахунку (а.с.3) позивач нарахував плату за пропуск платежів за період з 09.04.2015 року по 08.05.2016 року (за 30 календарних днів) в сумі 21914,80 гривень, а з розрахунку позивача (а.с.145-145) вбачається, що за період з 09.04.2015 року по 08.05.2016 року (за 30 календарних днів) плата за пропуск платежів в сумі 21914,80 гривень взагалі не нараховувалася.

Таким чином, позивач, в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення плати за пропуск платежів не надав належних та допустимих доказів, не надав розрахунок, який відповідав сумам грошових коштів, що заявлені до стягнення з відповідача, а в силу ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи, що такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як плата за пропуск платежів, ані норми цивільного права, ані умови укладеного між сторонами договору не містять, правова природа грошових коштів, про стягнення яких просить позивач, по справі не встановлена, наданий позивачем розрахунок необґрунтований, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 25532,97 грн. недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.526,610,611, 625, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова