Справа №468/210/16-ц 21.06.2016 21.06.2016 21.06.2016
Провадження №22-ц/784/1293/16
Категорія: 48 Головуючий першої інстанції: Копейка Т.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.

за участі позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що з квітня 2012 р. вона проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу.

17 квітня 2014 р. вона народила сина ОСОБА_6. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 р. ОСОБА_4 було визнано батьком її сина та зобов'язано відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про його народження.

Через конфлікти в сім'ї з родичами відповідача та у звязку із необхідністю працевлаштуватися вона у вересні 2014 р. переїхала проживати до ІНФОРМАЦІЯ_1, де знайшла житло та роботу. За домовленістю з відповідачем на час облаштування на новому місці син залишився проживати з ним, але вона постійно відвідувала сина, надавала кошти на його утримання.

Після налагодження побутових умов вона намагалася забрати дитину, але відповідач та його мати відмовились передати їй сина. У зв'язку з чим вона зверталася до міліції та прокуратури.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вона має усі умови для проживання сина з нею, працює, характеризується позитивно, позивачка просила визначити місце проживання дитини з нею.

У березні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання сина з ним, в якому вказував, що у вересні 2014 р. ОСОБА_2 залишила їхнього сина проживати разом з ним, тобто фактично погодилась на визначення місце проживання дитини біля нього як батька.

Посилаючись на те, що він та члені його сім'ї опікуються малолітньою дитиною, створили належні умови для його проживання, ОСОБА_2 тривалий час не проживає разом з дитиною, то визначення місця проживання дитини разом з нею стане психологічною травмою для дитини, а батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, просив визначити місце проживання дитини з ним.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року первісний позов задоволено: визначено місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_2

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення суду є незаконним, висновки суду не відповідають обставинам спору та вимогам закону й просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання їх з позивачкою сина з ним.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на безпідставність її доводів і просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з квітня 2012 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

17 квітня 2014 р. ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_6.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 р. ОСОБА_4 було визнано батьком її сина та зобов'язано відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про його народження.

У звязку із необхідністю працевлаштуватися та продовжити навчання у вищому навчальному закладі ОСОБА_2 у вересні 2014 р. переїхала проживати до ІНФОРМАЦІЯ_1, де знайшла житло та роботу. За домовленістю з відповідачем на час облаштування на новому місці син залишився проживати з ним, але вона постійно відвідувала сина, надавала кошти на його утримання.

Після налагодження побутових умов ОСОБА_2 намагалася забрати дитину, але відповідач та його мати відмовились передати їй сина, перешкоджали їх вільному спілкуванню. У зв'язку з чим вона зверталася до міліції та прокуратури.

В силу ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьками.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини.

В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Як встановлено судом, син сторін є малолітньою дитиною.

До вересня 2014 р. дитина проживала з обома батьками в селі Мар'янівка Баштанського району Миколаївської області в будинку, належному матері відповідача.

За домовленістю сторін у звязку із браком коштів у сім'ї та продовженням навчання на пятому курсі Миколаївського національного університету імені ОСОБА_8 ОСОБА_2 вимушена була переїхати на інше місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1, де знайшла роботу вчителя та була забезпечена житлом.

В подальшому між сторонами виник спір щодо того, з ким із батьків має проживати дитина.

Як мати, так і батько малолітнього ОСОБА_6 позитивно характеризуються, мають постійну роботу та дохід, ними створені належні умови для утримання та виховання сина.

Згідно висновку від 16 червня 2016 р., складеному органом опіки та піклування Баштанською районною державною адміністрацією (далі Висновок органу опіки та піклування), обоє батьків ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 мають матеріальні та побутові можливості для забезпечення повноцінного виховання та розвитку дитини. При цьому з урахуванням положень Декларації про права дитини, Конституції України, СК України зазначено, що доцільним є визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір'ю.

Таким чином, судом не встановлено обставин, за якими згідно з ч. 2 ст. 161 СК України малолітня дитина сторін не може бути залишена з матір'ю.

З урахуванням викладених обставин та наведених положень закону, Висновку органу опіки та піклування, віку ОСОБА_6, суд обґрунтовано зробив висновок про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір'ю, а не з батьком.

За такого доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю є помилковими.

Зокрема, судом встановлено, що обидві сторони створили належні умови для виховання та проживання сина.

Між тим, вирішуючи питання про те, з ким з батьків буде проживати дитина, суд враховує не лише положення ст. 141 СК України щодо рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, а зобовязаний керуватися іншими, наведеними вище нормами права, виходячи при цьому, насамперед, з інтересів дитини.

Оскільки син сторін є малолітньою дитиною (йому виповнилося два роки), з урахуванням положень Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

У справі відсутні докази наявності виняткових обставин, які дозволяли розлучити сина з позивачкою.

Саме з урахуванням таких обставин суд й визначив місце проживання дитини з матір'ю.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що син два роки мешкав з відповідачем є безпідставним, тому що на початку окремого проживання сторін це було повязано з необхідністю працевлаштування ОСОБА_2 і залишення сина для проживання з відповідачем погоджувалось сторонами, а в подальшому між ними виник спір щодо визначення того, з ким буде проживати дитина.

Щодо доводів апеляційної скарги про негативний вплив на дитину зміни місця проживання, то як встановлено в суді апеляційної інстанції, після ухвалення рішення судом першої інстанції син сторін проживає з матір'ю, відвідує дошкільний навчальний заклад, доказів негативних наслідків для психічного стану дитини суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування прав батька є помилковим, оскільки суд у разі спору зобовязаний визначити місце проживання дитини з кимось з батьків. Але таке не порушує права батька дитини на його участь у вихованні сина та спілкуванні з сином.

Не заслуговують на увагу і твердження представника ОСОБА_4 в суді апеляційній інстанції про необхідність проведення психологічного обстеження дитини сторін для з'ясування прихильності останнього до батьків, оскільки з урахуванням віку дитини та обставин справи (дитина тривалий час була обмежена у спілкуванні з матір'ю) таке дослідження є недоцільним, що було враховано органом опіки та піклування при складанні Висновку.

За такого доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визначення місця проживання з батьком не заслуговують на увагу і колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

.

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: