Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/51/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2016 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування права власності та визнання права власності у порядку спадкування,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.11.2000 року в спадковій справі №962/2000 після смерті ОСОБА_3, померлої 26.08.1998 року (а.с.45, 60), скасувати реєстрацію права власності на спадкове майно (земельну ділянку) за відповідачем та визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування на одну другу земельного паю, який перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Михайлівське» села Михайлівка Ярмолинецького району Хмельницької області розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах.

Позовні вимоги зазначені в редакції останніх змін позовних вимог позовною заявою від 10.04.2016 року з урахуванням відмови позивача від частини вимог заявою від 23.06.2016 року (а.с. 122-124, 202).

Позов мотивовано таким.

05.05.1993 р. помер батько сторін спору ОСОБА_4.

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, одна друга житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Довга, буд.3, с. Королівка, Ярмолинецький р-н, Хмельницька обл.

Дане майно за життя успадкувала мати позивача та відповідача, дружина померлого, спадкоємець першої черги, ОСОБА_3 василівна на підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління.

26.08.1998 р. померла мати сторін спору ОСОБА_3.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є вказані вище будинок з надвірними спорудами, а також земельний пай КСП «Михайлівське» розміром 3,21 умовних кадастрових гектари, без визначення меж в натурі та майновий пай члена члена сільськогосподарського підприємства на пайовий фонд майна КСП ССВ «Михайлівська»-«СТОВ «Михайлівське».

З 27.08.1998 р. в управління та розпорядження спадковим майном після смерті ОСОБА_3 вступили її доньки позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, оскільки увесь час жили разом зі своїми сім'ями, користувалися спадковим майном дбали про будинок, обробляли сад, город. В 2005 році позивач ОСОБА_1 організувала підключення будинку до газопроводу та оплатила дану послугу. В 2005 році позивач ОСОБА_1 дозволила проживати в домоволодінні своєму двоюрідному брату Віктору, де він прожив майже рік. Фактичне прийняття спадщини підтверджується довідкою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 24.02.2016 року №292.

Юридично спадщину не оформляли за спільною згодою через відсутність намірів відчужувати та брак коштів.

Усі документи зберігались у відповідача. Про порушення його прав позивачу стало відомо 24.11.2015 року з листа нотаріуса ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори.

Позивач важає себе спадкоємцем на рівних умовах із відповідачем після смерті їх матері ОСОБА_3 на підставі прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном на підставі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що позивач не надав доказів прийняття спадщини, та й не міг їх надати, оскільки позивач ОСОБА_1 відмовилась від спадщини та з власної ініціативи організувала оформлення спадщини у її знайомого нотаріуса по вул. Кам'янецькій в м. Хмельницькому на ім'я відповідача, а саме, самостійно занесла усі документи до нотаріуса ОСОБА_6, була присутня у нотаріуса ОСОБА_6 разом із відповідачем при оформленні спадщини. Зазначає, що їй, відповідачу, на той час було не до оформлення спадщини, оскільки в серпні 2000 року помер її син. Увесь час ОСОБА_1 претензій не пред'являла, знала, на кого оформлена спадщина. ОСОБА_1 добровільно відмовилась від пропозиції ОСОБА_2 від компенсації за відмову від спадщини. Важає, що після того як нею та її сином було суттєво відремонтовано за кошти сина домоволодіння (замінено дах, вікна, зацементовано підлогу, забетоновано доріжки на подвір'ї, встановлено огорожу), у позивача виник намір відсудити половину майна.

Суд систематично роз'яснював сторонам їх процесуальні права та обов'язки, у кожному судовому засіданні наголошував на необхідність дотримання строку розгляду справи. Однак, через процесуальну поведіну позивача та його представника розгляд справи невиправдано затягнувся, що стало причиною постановлення ухвали суду від 31.05.2016 року, в якій детально описані відповідні зловживання. Даною ухвалою витребувано у позивача та його представника докази про причини неявки кожного у кожне судове засідання; звернуто увагу на необхідність забезпечити явку свідків; попереджено сторони щодо недопустимості зловживання процесуальними правами, щодо забезпечення судом рівних умов змагальності виключно в межах строку розгляду справи, щодо можливості завершити розгляд справи у наступному судовому засіданні, тобто 15.06.2016 року. (а.с. 192).

В судове засідання 15.06.2016 року ні позивач, ні його представник не з'явились, про причини неявки суд взагалі не повідомили, доказів поважності причин неявки не надали. В судовому засіданні 23.06.2016 року позивач ОСОБА_1 не змогла пояснити причини неявки її представника, просила здійснювати розгляд справи лише за її участю, отримала ухвалу суду від 31.05.2016 року особисто в залі суду, оскільки пояснила, що не отримувала її поштою. Після ознайомлення з ухвалою суду ОСОБА_1 намірів щодо її виконання не висловила, клопотань про відкладення, про виклик свідків не заявила, натомість подала письмову заяву, у якій зазначила, що суд доступно розяснив їй, що строк розгляду справи закінчився і що вона несе відповідальність за те, скільки доказів надала, не заперечує, щоб суд прийняв рішення по суті на основі тих доказів, що є у справі, клопотань не має, просить присудити їй земельну ділянку, від позову в частині, що стосується будинку та в частині майнового паю в СТОВ «Михайлівське» відмовляється (а.с. 202).

Ухвалою суду від 24.06.2016 року закрито провадження в частині вимог.

Відповідач та його представник також не надали суду жодного клопотання (про виклик свідків, тощо), вважали за можливе завершити розгляд справи на основі досліджених судом доказів.

Зважаючи на викладене, не дивлячись на те, що жоден із заявлених позивачем одинадцяти свідків не був допитаний та шість з семи заявлених відповідачем свідків також не були допитані, враховуючи бажання сторін завершити розгляд справи, та їх обізнаність зі своїми процесуальними правами та обовязками, суд вважав за можливе ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх звязок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з підстав.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

05.05.1993 р. помер батько сторін спору ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 24.11.2000 р. заведено спадкову справу №961-2000 за заявою ОСОБА_2 (а.с. 75-81).

24.11.2000 р. ОСОБА_2 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Королівка Ярмолинецького р-ну Хмельницької обл. по вул. Довгій, буд. №3, що належав померлому ОСОБА_4 (а.с. 80).

14.02.1996 р. мати сторін спору ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось на день смерті заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожній, що підтверджується текстом заповіту (а.с.8, 39, 184).

Сторони спору обізнаність із заповітом визнають.

26.08.1998 р. у віці 69 р. померла мати сторін спору ОСОБА_3, про що наявне свідоцтво про смерть та визнається сторонами (а.с. 6, 59).

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 24.11.2000 р. заведено спадкову справу №962/00 за заявою ОСОБА_2 (а.с. 57-64).

24.11.2000 р. ОСОБА_2 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Михайлівське» села Михайлівка розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), що належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ХМ №0244397, виданого ОСОБА_5 районною державною адміністрацією від 26.12.1996 року, зареєстрованого 27.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №269 (а.с. 60).

17.07.2009 р. ОСОБА_2 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), який має право на пайовий фонд майна КСП ССВ «Михайлівська» - СТОВ «Михайлівське», що належав померлій ОСОБА_3 (а.с. 62, 62 тил.).

З 27.06.2002 року ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відміткою у її паспорті (а.с.11).

ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №799119, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №476 від 05.05.2003 року, є власником земельної ділянки площею 2,12 га, розташованої на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт видано на підставі рішення Михайлівської сільської ради №7 від 09.10.2002 року (а.с.203).

Зі слів відповідача площа земельної ділянки є меншою, ніж право на земельний пай площею 3,21 в умовних кадастрових гектарах, оскільки при оформленні ділянки в натурі їй пояснили, що видають ділянку з кращим ґрунтом.

При цьому позивач пояснила суду, що вона в управління земельним паєм чи земельною ділянкою взагалі не вступала у будь-який спосіб, про оформлення документів, що стосуються земельного паю чи земельної ділянки нічого не знає.

24.11.2015 р. листом за вих. №873/02-14 завідувач ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_1 про оформлення спадини після смерті ОСОБА_3 відповідачем (а.с. 9).

Аналізуючи фактичні обставини справи на надані докази, суд дає їм таку оцінку.

У своїх поясненнях позивача та одночасно у показаннях свідка позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 26.05.2016 року зазначила, що після смерті батька ОСОБА_4 спадщину у вигляді однієї другої житлового будинку з надвірними спорудами прийняла ОСОБА_3, дружина померлого та відповідно мати позивача та відповідача. Також ОСОБА_1 зазначила, що їй не відомо чи оформляла ОСОБА_3 свої спадкові права.

Позов обґрунтовано посиланням на фактичний вступ позивача у управління (володіння та користування) даним житловим будинком з надвірними спорудами з дати смерті матері ОСОБА_3 з 14.02.1996 р.

В той же час суду не надано доказів того, що власне ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами (чи частки у праві спільної часткової власності на дане нерухоме майно) після смерті 05.05.1993 р. її чоловіка ОСОБА_4 та не надано також доказів того, що ОСОБА_3 була співласником цього ж об'єкту.

Як вбачається з матеріалів справи 05.05.1993 р. помер батько сторін спору ОСОБА_4 Після його смерті ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №961-2000 за заявою ОСОБА_2

24.11.2000 р. ОСОБА_2 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Королівка Ярмолинецького р-ну Хмельницької обл. по вул. Довгій, буд. №3, що належав померлому ОСОБА_4 (а.с. 80).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.06.1991 року спірний житловий будинок з надвірними спорудами належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4

Позивачем дана обставина залишена поза увагою. Зокрема, позивачем не піднімалось питання про склад членів колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 Зокрема, чи була ОСОБА_3 членом колгоспного двору, чи були сторони спору як діти ОСОБА_4 членами цього колгоспного двору, чи визначались частки будь-кого у справі спільної часткової власності на домоволодіння колгоспного двору та чи оформлялись вони.

Отже, відсутні будь-які підстави стверджувати, що дане домоволодіння успадковувалось відповідачем після смерті матері ОСОБА_3, а відтак доводи позивача про те, що він вступив в управління цим житловий будинок з надвірними спорудами після смерті 14.02.1996 р. ОСОБА_3 не мають жодного значення. Крім цього, вони не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом.

Документально спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами прийнята відповідачем саме після смерті ОСОБА_4, а тому доказуванню підлягав факт вступу позивача в управління (володіння, користування спадщиною) протягом шести місяців з часу смерті ОСОБА_4 05.05.1993 року (на стадії до відмови від позову в частині прав на домоволодіння).

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_3 склад спадщини становив право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Михайлівське» села Михайлівка розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), грошові внески з усіма процентами і компенсаціями у філії №032 ОСОБА_5 відділення Ощадного банку України №3224, рахунки №915510735 та №5738, а також право на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), який має право на пайовий фонд майна КСП ССВ «Михайлівська» - СТОВ «Михайлівське» (а.с. 57-64).

Отже, доводи щодо фактичного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 могли стосуватися лише даного майна. Позивач свої доводи наводив лише щодо домоволодіння.

В матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_4 (а.с. 75-81) наявна довідка-характеристика Бюро технічної інвентаризації за №385 від одного з чисел (неможливо розібрати) серпня місяця 2000 року. Довідка видана для одержання свідоцтва про право на спадщину. У ній зазначено, що видана ОСОБА_1.

Вказане безумовно не підтверджує в цілому пояснення та показання в якості свідка відповідача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 з власної ініціативи організувала оформлення спадщини на ім'я відповідача. Однак, даний доказ, наданий суду Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом, обєктивно свідчить як мінімум про обізнаність позивача станом на серпень 2000 року щодо процесу оформлення спадщини.

Відповідно до обовязкової для врахування судами України правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Оскільки доказів волевиявлення щодо прийняття спадщини саме за заповітом будь-ким після смерті ОСОБА_3 суду не надано, тому заповіт не має значення для розгляду справи. Жодних дій, які б свідчили про прийняття сторонами спору спадщини за заповітом, вони не вчинили, що, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від спадщини за заповітом.

Відповідно до цього ж судового рішення згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Воля спадкоємця ОСОБА_1 щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами, а відтак слід вважати, що позивач відмовився від спадщини.

Суд не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10К, ОСОБА_9, оскільки на підставі ч.2 ст. 57 ЦПК України доказами є пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Вказані особи не допитувались судом у якості свідків. Закон не передбачає такого виду доказів як пояснення свідків, самостійно відібрані сторонами (а.с. 40, 166, 167, 168).

Відповідно до довідки №292 від 24.02.2016 року виконавчого комітету Михайлівської сільської ради за підписом сільського голови ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_3, яка померла 26.08.1998 року, з 27.08.1998 року по заповіту в управління та розпорядження спадковим майном вступили її діти дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 36, 41).

Суд не бере до уваги дану довідку, оскільки за своїм змістом вона не містить необхідних відомостей, є поверхневою. Зокрема, не зазначено яким саме майном (домоволодінням, майновим чи земельним паєм, грошовими коштами), і у який конкретно спосіб кожна із сторін вступив в управління та розпорядження. Не зазначено і спосіб установлення цих відомостей про події 1998 року, тобто вісімнадцятирічної давнини. При цьому судом взято до уваги заперечення представника відповідача про те, що сільський голова ОСОБА_11 працює на даній посаді менше року. Цей факт не заперечував позивач. Крім того, довідка видана по місцю вимоги, тобто неозначеному субєкту, хоча фактично на замовлення позивача, адже надана суду представником позивача. При оформленні довідки на замовлення позивача не враховувалась думка відповідача. Також не зрозуміло на виконання яких, передбачених законом повноважень сільської ради щодо контролю (тощо) за процесом вступу в управління спадковим майном, надано подібний документ.

З цих же міркувань суд не бере до увагу довідку №2011 від 09.02.2016 р. тієї ж посадової особи, що надана суду відповідачем (а.с. 44).

Відомості довідки «ПАТ Хмельницькобленерго» від 05.05.2016 р. №893-38 про статус абонента Ярмолтнецького РЕМ ОСОБА_2 з 2000 року суд до уваги не бере, оскільки предметом доказування є вступ в управління протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3

Інших доказів щодо прийняття спадщини шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3 суду позивачем не надано, а після смерті батька ОСОБА_4 і не заявлялось. Твердження позивача про успадкування ОСОБА_3 однієї другої житлового будинку з надвірними спорудами після смерті її чоловіка ОСОБА_4 є лише припущенням. Виходячи з логіки даного твердження ОСОБА_3 була власником іншої однієї другої житлового будинку з надвірними спорудами, хоча доказів цього також не надано. При цьому позивач не зазначає, що означає одна друга, чи це частка у праві спільної часткової власності чи це результати поділу майна на двох осіб. Якщо це перший варіант, то відсутні докази субєктного складу спільних часткових власників колгоспного двору.

Суд не застосовує сплив загальної позовної давності тривалістю у три роки за заявою представника позивача як підставу для відмови у позові відповідно до ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України, оскільки означене може мати місце виключно при доведеності порушення прав позивача відповідачем, чого не було встановлено.

На основі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 548, 549, 553, 554 Цивільного кодексу Української РСР,

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування права власності та визнання права власності у порядку спадкування відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 29 червня 2016 року.

Суддя В.М. Мазурчак