Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016 р. Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Перша Херсонська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на 44/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою буд.АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому вказує на ті обставини, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08.07.1955р. ОСОБА_3 придбав 1/2 частину вказаного домоволодіння. 06.06.1998р. ОСОБА_3 заповів все наявне у нього майно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається з частки в житловому будинку АДРЕСА_1. Позивач фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька та до теперішнього часу проживає за адресою спадкового майна. У зв'язку із наведеним просить визнати право власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом, а саме на частину домоволодіння 44/100, що знаходиться за адресою буд.АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав уточнення до позовної заяви, в яких просив визнати за ним право власності на 44/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою буд.АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 без врахування самовільних будівель та споруд, які підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Представник Херсонської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу 08.07.1955 року ОСОБА_3 придбав 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту 06.06.1998 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А., ОСОБА_3 на випадок його смерті заповів ОСОБА_1 все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належите, в тому числі належні йому будь-які компенсаційні виплати як жертві нацизму з будь-яких установ та закладів за будь-якими законодавчими актами будь-якої держави.

Відповідно до свідоцтва про народження виданого 18.04.1992р. ЗАГС м.України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком вказаний ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_5 про що зроблений актовий запис №808.

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 18.04.1992р.ЗАГС м.України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, про що зроблений актовий запис №1218.

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 міський відділ РАГС, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що зроблений актовий запис №2388.

Відповідно до довідки затвердженої головою самоорганізації населення, ОСОБА_1 на момент смерті його батька ОСОБА_3 проживали разом за адресою АДРЕСА_1 та на протязі 6 місяців після його смерті, підтримував будинок в порядку, сплачував послуги.

Відповідно до довідки УП «Херсонське бюро технічної державної нотаріальної контори» від 16.10.2015р у зв'язку з визнанням права власності на частину домоволодіння реально, згідно рішення нарсуду м.Херсона від 10.08.1961р. дольова співучасть власників змінилась. Всім співвласникам необхідно було здійснити обмін правових документів. АДРЕСА_1 було змінено на АДРЕСА_1, згідно рішення Херсонського міськовиконкому від 27.08.1958р. за №902.

Відповідно до заяви №1157 від 09.09.2015року ОСОБА_1 звернувся до Першої Херсонської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3, однак відповідно до відповіді за №950/02-14 від 25.11.2015 року, йому було відмовлено, посилаючись на ті обставини, що не має правовстановлюючого документа, що підтверджує, що це майно належить спадкодавцю.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР ред.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; до ст.525 ЦК УРСР ред.1963р., часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; до ст.526 ЦК УРСР ред.1963р., місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини; до ст.527 ЦК УРСР ред.1963р., спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті; до ст.529 ЦК УРСР ред.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю; до ст.530 ЦК УРСР ред.1963р., при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга); до ст.534 ЦК УРСР ред.1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям; до ст.535 ЦК УРСР ред.1963р., право на обов'язкову частку в спадщині. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку; до ст.537 ЦК УРСР ред.1963р., частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше; до ст.548 ЦК УРСР ред.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями; до ст.549 ЦК УРСР ред.1963р., дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; до ст.551 ЦК УРСР ред.1963р., якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців; до ст.552 ЦК УРСР ред.1963р., спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з'явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину; до ст.553 ЦК УРСР ред.1963р., відмова від спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу); до ст.554 ЦК УРСР ред.1963р., в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках; до ст.560 ЦК УРСР ред.1963р., спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину; до ст.562 ЦК УРСР ред.1963р., поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ, яке вона здійснює у відповідності до законодавства за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, до ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини; до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини; до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців; до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі; до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей кодекс застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, а правила книги шостої застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як зазначалося вище, спадщина, яка складається з 44/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відкрилась до набрання чинності ЦК України, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто до вказаних правовідносин застосовуються правила книги шостої ЦК України 2003 року.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 174, 207, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 321, 328, 391, 392, 1216-1218, 1221-1223, 1226, 1267-1270, 1276, 1278, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст.524-527, 529, 530, 534, 535, 537, 548, 549, 551-554, 560, 562 ЦК УРСР ред.1963р., Прикінцевими та перехіднми положеннями ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Перша Херсонська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 44/100 частин домоволодіння у порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою буд.АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, без врахування самовільних будівель та споруд.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Херсонської області.

Суддя В.Е. Дорошинська