Справа № 159/1126/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/1040/16 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Подолюка В.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - Мілінчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року в даній справі в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, докази по справі не були належним чином оцінені судом, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В судовому засіданні позивач, її представник та представник третьої особи апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, відповідач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просили її відхилити.

Апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача є певні перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки він проживає в іншому місті, а у позивача є інша сім'я, відповідач має намір і бажання спілкуватися з дитиною, а також з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який має відповідати інтересам дитини.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом першої інстанції установлено, що позивач та відповідач є батьками дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

В судовому засіданні також встановлено, що дитина проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3 - позивачем в даній справі, сторони по справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 по 2012 рік.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що позивач і відповідач проживають в різних місцях, у позивача є інша сім'я, в якій народилася менша дитина, батько дитини заперечує, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, має бажання приймати участь у вихованні і утриманні дитини.

ОСОБА_3, пред'явивши позов до відповідача ОСОБА_4 про позбавлення останнього батьківських прав, суду не довела, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

З'ясувавши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, а також врахувавши ті обставини, що батько дитини має приймати участь у вихованні і утриманні своєї дитини, але має певні перешкоди у спілкуванні з дитиною, що на думку колегії суддів є тими обставинами, які виключають винну поведінку відповідача у неповноцінному виконанні своїх батьківських обов'язків щодо своєї дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки були предметом розгляду судом першої інстанції і суд дав їм правильну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :