Справа №642/551/16-ц
Провадження №2/642/579/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, 3% річних та неустойки, вирішення питання про судові витрати, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на день ухвалення судового рішення за період з 11 квітня 2013 р. по 27 січня 2016 р. проценти за користування коштами в сумі, еквівалентній 5539 доларам США за курсом НБУ; три проценти річних від простроченої суми боргу в сумі, еквівалентній 1106 доларів США за курсом НБУ; та неустойку за останній рік в період з 27 січня 2015 р. по 27 січня 2016 р. в сумі 255500 гр., а також вирішити питання про розподілення судових витрат.

Ухвалою суду від 29 березня 2016 р. було відкрите провадження у справі та за заявою позивачки ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

У судове засідання з»явився тільки представник відповідача.

Позивачка та її представник звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали.

Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлені позивачка та її представник до суду не з»явилися і звернулися з заявою про слухання справи за їх відсутністю, суд, керуючись ст.169 ЦПК України, вирішив розглянути справу за відсутності позивачки та її представника.

Представник відповідача під час розгляду справи у своїх поясненнях та у письмових запереченнях проти задоволення позову заперечував та послався на наступні обставини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2013 р. з відповідача на користь позивачки була стягнута заборгованість за договором позики у розмірі 748567,58 гр. і судові витрати в сумі 3441 гр..

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.01.2016 вказане заочне рішення було змінено в частині стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів. Стягнуто з відповідача на користь позивачки грошові кошти в сумі 233715,32 гр. та судовий збір у розмірі 2337,15 гр.. В іншій частині позову було відмовлено. Представник відповідача вважає, що після вказаних судових рішень стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. З огляду на вищевказане представник відповідача вважає, що визначені в договорі грошові зобовязання в іноземній валюті не суперечать чинному законодавству однак унеможливлюють урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. При перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом ураховується офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ, однак при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватися індекс інфляції, який встановлений відносно гривні, а не іноземної валюти. Таким чином зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір установлюється на рівні облікової ставки НБУ. Однак п.5 розділу УІІІ «Прикінцевих положень» ЗУ «Про фінансові послуги на державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом. Відповідно до п.6 ст.4 цього ж Закону надання коштів є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти ( п.5 ч.1 ст.1 Закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо не передбачено законом. На підтвердження цього посилається на те, що позицією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні, яка у своїх листах від 14.06.2006 р. №5543 №5543/11-5, від 26.07.2006 р. №644/11-3 та від 18.05.2007 р. №5600/11-11 зазначила, що надання у позику коштів на визначений строк та під проценти є фінансовим кредитом, який можуть надавати тільки банки або інші фінансові установи. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Дана позиція обґрунтована ухвалою ВСУ від 08.07.2009 р. про стягнення боргу за договором позики та окремою думкою судді ВСУ ОСОБА_3 по справі №6-79 цс 12 про стягнення боргу за договором позики. Таким чином позовна вимога про стягнення процентів за користування позикою задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

01 жовтня 2010 р. відповідач позичив у ОСОБА_1 13180 доларів США із строком повернення не пізніше 01 жовтня 2012 р. ( а. с. 5). У звязку з неповерненням коштів позивачка звернулася до суду.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 748567 гр. 58 коп. та судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 3441 гр. ( а. с. 6 - 7).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 р. за апеляційною скаргою відповідача вказане заочне рішення було змінено в частині розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 та судових витрат, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 233715,32 гр. та судовий збір у розмірі 2337 гр. 15 коп. В іншій частині позову відмовлено ( а. с. 9 12).

Відповідач свого обовязку з повернення боргу у визначеному судовим рішенням розмірі не виконав, у звязку з чим позивачка 03 лютого 2016 р. звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача процентів за користування позиченими у неї коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення зобовязань з моменту звернення 11 квітня 2013 р. до суду із попереднім позовом по день звернення до Ленінського райсуду м. Харкова із цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки боржник (відповідач) прострочив виконання грошового зобовязання суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми боргу з урахуванням процентів за користування відповідачем позикою, трьох процентів річних від простроченої суми та неустойки за період з 27.01.2015 р. по 27.01.2016 р..

За підрахунками позивачки за період з 11.04.2013р. по 27.01.2016 р. проценти за користуванням коштами в сумі, еквівалентній 5539 доларів США за курсом НБУ на час ухвалення рішення 09 червня 2016 р. становить 138165 гр. 48 коп. ( 5539 доларів США х 24,944121 гр. за 1 долар США).

Збільшення на 3% річних станом на 09.06.2016 р. дорівнює 27588 гр. 19 коп. ( 1106 доларів США х 24,944121 гр. за 1 долар США).

Суд вважає, що розрахунок позивачкою зроблений правильно, а тому постановляє рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки вказаних грошових коштів у розмірі 165753 гр. 67 коп. ( 138165 гр. 48 коп. + 27588 гр. 19 коп. = 165753 гр. 63 коп.).

Розрахунок про стягнення вказаних коштів відповідачем не наданий.

Крім цього позивачка заявила вимоги про стягнення з відповідача на її користь неустойки за останній перед зверненням до суду рік прострочення відповідача в період з 27.01.2015 р. по 27.01.2016 р. в сумі 255500 гр..

За думкою суду розрахунок розміру неустойки зроблений правильно, однак вказаний розмір неустойки повинен бути зменшений.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків за договором позики, суд своїм рішенням зменшує розмір неустойки до суми 165753 гр. 67 коп., яку стягує з відповідача на користь позивачки.

Таким чином з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути грошові кошти в сумі 331507 гр. 34 коп., які складаються з: процентів за користування коштами у розмірі 138165 гр. 48 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 27588 гр. 19 коп. та неустойки в сумі 165753 гр. 67 коп..

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При звернення до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому суд, керуючись ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3315 гр. 07 коп., виходячи з розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 88, 212 215 ЦПК України, ст.ст.550, 551 ч.3, 599, 610, 611 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (податковий номер 8) за період з 11 квітня 2013 р. по 27 січня 2016 р. проценти за користування коштами в сумі 138165 гр. 48 коп., три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу у розмірі 27588 гр. 19 коп.; та неустойку за період з 27 січня 2015 р. по 27 січня 2016 р. в сумі 165753 гр.67 коп., а всього 331507 гр. 34 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3315 гр. 07 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть оскаржити рішення в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Лазарєв