У х в а л а

іменем україни

23 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Національний Банк України, про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 19 квітня 2005 року між нею та Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 5 000 доларів США під 13 % річних для придбання нерухомості, з щомісячним поверненням рівними частинами згідно графіку платежів, з остаточним терміном повернення 19 квітня 2020 року.

На забезпечення виконання нею зобов'язань за кредитним договором 19 квітня 2015 року між нею та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Чорною О.С., предметом якого виступила належна їй квартира за адресою: АДРЕСА_1

Зазначала, що станом на 19 травня 2015 року нею було сплачено 7 655 доларів США, однак відповідачем самостійно було змінено графік сплати відсотків за договором.

Також вказувала, що при підписанні кредитного договору було порушено її права, оскільки кредит є споживчим, а надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті забороняється.

Крім того в договорі відсутній розділ «відповідальність сторін», а саме немає відповідальності банку.

Крім цього, вважає умови договору несправедливими, оскільки ними встановлена сплата споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором, також за умовами договору відповідач під час приймання платежів вимагав здійснення попередньої конвертації коштів, також істотно змінились обставини, оскільки значно зріс курс долару. Також при укладанні договору, вона не була проінформовано про усі ризики, переваги інших програм кредитування.

Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, застосувати односторонню реституцію, зобов'язати відповідача повернути сплачені 2 655 доларів США, а також зняти заборону на відчуження квартири.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

При цьому, суди зазначили, що ОСОБА_4 була ознайомлена із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору та договору іпотеки, про що свідчать її підписи у договорах та додатку № 1 до кредитного договору.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська