Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5150/16 Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Є.У.№ 310/6338/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бєловій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті сторони Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованого гаражу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_12 про знесення самочинно збудованого гаражу. Зазначав, що сторони по справі являються співвласниками житлового будинку №81/78 по вулиці Крилова в місті Бердянську. Відповідачеві належить гараж, який розташовано на відстані 9 м від вікон його кімнати, внаслідок чого в його кімнату потрапляють вихлопні гази від автомобіля. Посилаючись на те, що вказаний гараж являється самочинним, при його будівництві порушені п.2.8, 2.13 ДБН 79-82, просив суд на підставі ст.ст.317,319, 376, 391 ЦК України усунути йому перешкоди у користуванні належною йому часткою житлового будинку, зобовязавши відповідача знести самовільно збудований гараж, позначений на плані літерою «З», який знаходиться у дворі будинку №81/78 по вулиці Крилова, в м. Бердянську.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В засідання апеляційного суду сторони і їх представники не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Повістка про виклик у засідання апеляційного суду була вручена представнику позивача адвокату ОСОБА_11 3 грудня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. У відповідності до ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Від відповідача ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення, в яких він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів на підставі ст.305 ч.2 ЦПК України визнала причини неявки сторін і їх представників у засідання апеляційного суду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний гараж, який був збудований у 1982 році, не являється самочинною спорудою, право власності на цю будівлю як приналежну річ, яка є складовою частиною домоволодіння, зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку, а тому вимоги співвласника домоволодіння ОСОБА_13 про його знесення задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Судом встановлено, що сторони по справі в порядку приватизації 28 серпня 1996 року набули право власності на займані ними квартири в домоволодінні №81/78, розташованому по вулиці Крилова/ Бородіна, в м.Бердянську. Родині позивача належить квартира №2, що становить 1/3 частку домоволодіння, родині відповідача квартира № 3, що становить 1/3 частку домоволодіння, інша 1/3 частка квартира №1 належить третій особі ОСОБА_10 ( а.с.40, 43-46,67).

З технічного паспорту на будинок (а.с.43-46), виготовленого станом на 25.09.2015р., вбачається, що спірний гараж «З» був побудований у 1982 році, не являється самочинною будовою.

Вказані обставини обєктивно підтверджуються витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2016р. №68972547, згідно якому гараж «З» обліковується як надвірна будівля домоволодіння, розташованого по вулиці Крилова №81/ Бородіна № 78 м.Бердянська (а.с.41-42).

На час проведення інвентаризації нерухомого майна ( 2015р.) діяла Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджена наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127.

Згідно з п. 2 Інструкції до об'єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать: багатоквартирні житлові будинки, гуртожитки; одноквартирні (садибні) житлові будинки; господарські будівлі (сараї (хліви), гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, сміттєзбірники тощо); господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди (п. 3.1 Інструкції).

Згідно із п. 3.2 Інструкції виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації із включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

При виявленні об'єктів, які відповідно до цієї Інструкції вважаються об'єктами самочинного будівництва, суб'єкт господарювання зобов'язаний повідомити про це органи державного архітектурно-будівельного контролю. Повідомлення заповнюються особами, які проводять інвентаризацію, підписуються відповідальними посадовими особами суб'єкта господарювання.

Не належать до самочинного будівництва, зокрема: зміна призначення господарських будівель; індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Отже, законодавством встановлено порядок інвентаризації об'єктів нерухомості та покладено обов'язок визначати самочинність будівництва на органи інвентаризації.

Судом першої інстанції встановлено, що гараж «З» не є самочинним будівництвом, право власності на цю будівлю як приналежну річ, яка є складовою домоволодіння, зареєстровано у встановленому законом порядку і ніким не оспорюється.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи являються безпідставними.

Посилання ОСОБА_3 на протокол №08/16 виїзного засідання міжвідомчої комісії з розгляду звернень громадян від 21.04.2016 року як на доказ факту самочинного будівництва гаражу «З» не заслуговують на увагу, оскільки комісією встановлено, що гараж «З» знаходиться у дворі домоволодіння. Самочинними будовами є прибудова «а 5», сараї «І», «К» і незавершена будівництвом двоповерхова будівля (а.с.11 зворот). Висновків щодо самочинності гаражу «З» протокол комісії не містить

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний гараж був збудований без дотримання будівельних норм і правил, з порушенням законів України «Про планування та забудову територій», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування», які передбачають отримання згоди суміжного землекористувача або співвласника будинку на будівництво надвірної споруди, являються безпідставними, оскільки будівництво гаражу було здійснено ще у 1982 році, задовго до введення в дію вказаних законів і до набуття сторонами права власності на належні їм квартири в житловому будинку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

За вимогами ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За приписами ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_12 самовільно збудував на території їх спільного домоволодіння гараж «З», ворота якого виходять в сторону вікон позивача, внаслідок чого вихлопні гази від автомобіля потрапляють через вікна до їхніх приміщень, чим завдають шкоди здоровю позивача. Просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своєю власністю шляхом знесення гаражу.

Доказів того, що знаходження гаражу «З» на території домоволодіння перешкоджає позивачу в користуванні своїм правом власності на частку в цьому домоволодінні, завдає істотної шкоди його здоровю тощо суду не надано.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( стаття 191 ЦК України).

Зважаючи на те, що спірний гараж не являється самочинною спорудою, передбачених законом підстав для його знесення не має.

Надані позивачем суду першої інстанції виписки з історії хвороби у період його стаціонарного лікування у 2013-2015 роках свідчать про те, що позивач періодично проходить лікування у стаціонарному відділенні лікарні внаслідок перенесеної у 1982 році черепно-мозкової травми.

Доказів на підтвердження доводів про те, що загострення хронічних захворювань позивача викликані спірною будівлею, матеріали справи не містять.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: