Справа №295/9708/15-ц
14.06.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.,
при секретарі Білінській Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивач звернулася до суду із указаним позовом в якому вказала, що 24.05.2007 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається зокрема із житлового будинку, розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Дружби, 10-а. Зазначене майно належало спадкодавцеві на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. За словами позивача, окрім неї спадкоємцями першої черги за законом є діти померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які подали заяви про те, що спадщину після смерті матері вони не приймають та на її прийняття не претендують. Після надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус Андрушівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 відмовив позивачу у видачі свідоцтва у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Зважаючи на викладене в позовній заяві, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою м. Житомир, вул. Дружби, 10-а.
Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представником позивача направлено на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідачі так само не зявилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідачів не надходило.
Враховуючи не заперечення позивача, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 травня 2007 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії І-ТП 062294 та свідоцтва про народження серії МГ №052796.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина та як вбачається із копії спадкової справи №133/2015, що була заведена приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, 26.06.2015 року позивач звернулася із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої матері.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.05.2015, ухваленому у справі №295/5370/15-ц, ОСОБА_1 визначено додатковий строк в два місяці з дати набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини.

Із наявних в матеріалах справи документів слідує, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які приходяться рідними синами померлої ОСОБА_4, подали заяви про те, що спадщину після смерті матері вони не приймають та на її прийняття не претендують.

Приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу надано розяснення від 26.06.2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_1 не було подано правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку по вул. Дружби, 10-а в м. Житомирі спадкодавцеві.

Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статей 1297, 1278 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

З роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 вбачається, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

Згідно з копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, матері сторін у справі ОСОБА_4 був наданий дозвіл на забудову ділянки по вул. Дружби, 10-а та житловий будинок на даній ділянці було побудовано у 1971 році, що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. До вказаного будинку, згідно зазначених у технічному паспорті даних, також належать сарай «Б», вбиральня «У» та огорожа №1-2.

Зважаючи на встановлені обставини у справі та на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 182, 328, 392, 1216, 1218 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку за даними ДРФОП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою м. Житомир, вул. Дружби, 10-а в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 24.05.2007 року.

Заочне рішення може бути переглянуте Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити дане заочне рішення до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов