УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Ластовка Н.Д., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київської клінічної лікарні № 3 про визнання дій незаконними та зобовязання виконати певні дії, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської клінічної лікарні № 3 про визнання дій незаконними та зобовязання виконати певні дії.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно частини пятої ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, останні містять клопотання позивача від 02.08.2016 року про звільнення від сплати судового збору за подання до суду вимог немайнового та майнового характеру, посилаючись на скрутний матеріальний стан позивача, який вимушений орендувати житло, отримує пенсію у розмірі 1 416,00 грн. на місяць та соціальну допомогу як переселенець у розмірі 884,00 грн. на місяць, що позбавляє позивача можливості сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що з підстав, зазначених у ч. 1 цієї статті, суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини третьої статті 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Разом з тим, заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивачем не долучено до клопотання докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (довідку про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідку податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), тому суд дійшов висновку, що правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду вимог майнового та немайнового характеру в даному конкретному випадку відсутні.

Статтею 3 Закону України «Про судовий збір» наведено перелік заяв та клопотань, які не є обєктами справляння судового збору, а статтею 5 цього Закону визначено субєктний склад осіб, звільнених від сплати судового збору, та зазначені обмеження не звільняють від сплати судового збору позивача відповідно до переліку вимог, що є предметом його позову, та позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви доказів звільнення його від сплати судового збору відповідно до переліку таких осіб, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір».

За наведених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дій незаконними та зобовязання виконати певні дії підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»)

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача щодо придбання ліків та інших товарів медичного призначення для операції та лікування в лікувальному закладі, - що є вимогою немайнового характеру, та складову предмету спору становить вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за витрати на медичну допомогу у розмірі 1 945,00 грн., - що є вимогою майнового характеру.

Таким чином, в порядку частини пятої ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України позивачем має бути сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру та за вимогу немайнового характеру у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір», а саме у розмірі по 551,21 грн. за кожну позовну вимогу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного процесуального кодексу України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Разом з тим, позивачем до поданої позовної заяви окрім копії позовної заяви не долучено копій документів згідно додатку, визначеного у позовній заяві, відповідно до кількості відповідачів, ураховуючи, що предмет спору поданої заяви не звільняє позивача від виконання такого правила в порядку частини 2 ст. 120 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що заява позивача не відповідає вимогам статей 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відповідно до вимог статті 121 Цивільного процесуального кодексу України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_2 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-4, 80, 119 - 121, 210 120 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду вимог майнового та немайнового характеру.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської клінічної лікарні № 3 про визнання дій незаконними та зобовязання виконати певні дії - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання заявником копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я: