АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5014/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Цокол Л.І.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 1 329 грн. 12 коп. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач заперечила проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 1329 грн. 12 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач працювала в хімчистці «Alberti Angelo» з 02 жовтня 2014 року з посадовим окладом 150 гривень за день, без укладення письмового договору, який відповідач пообіцяла укласти згодом.

03 листопада 2014 року без пояснення причин відповідач звільнила її з роботи, не виплативши належну заробітну плату у розмірі 1 600 грн.

На вимогу позивача сплатити заборгованість відповідач в добровільному порядку сплатила 700грн. Решта заборгованості залишилась не виплаченою, при цьому позивачем нараховано також компенсацію за несвоєчасність виплати заробітної плати у розмірі 429 грн. 12 коп.

Позивач також зазначає, що зазнала душевних страждань від порушення її трудових прав з боку відповідача та оцінила їх в 1000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботиз оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівникиреалізують право на працю шляхом укладення трудового договорупро роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну платуі забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24 цього Кодексу (в редакції від 06.08.2014 року, яка діяла на час спірних відносин, що виникли між сторонами) укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 02 жовтня 2014 року по 01 листопада 2014 року виконувала роботу приймальниці в хімчистці «Alberti Angelo».

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в показах допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зазначили, що ОСОБА_3 особисто здійснювала прийом у них речей, знаходилась у приміщенні хімчистки за адресою: вул. Б. Хмельницького, 68, м. Київ, оформлювала квитанції та видавала речі.

Вказані свідчення також підтверджуються наявністю у позивача квитанцій хімчистки «Alberti Angelo» з №134739 по №134760.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги заперечення відповідача, покази свідка ОСОБА_8 та акт про відсутність (нестачу) бланків суворої звітності (квитанцій) з №134739 по №134760, оскільки останні не спростовують обставин, наведених позивачем.

Виходячи із встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач у зазначений нею період фактично була допущена до роботи, при цьому укладення трудового договору не було оформлено наказом чи розпорядженням відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції вірно виходив з пояснень, наданих позивачем, та норм чинного законодавства, що регулюють вказане питання,оскільки відповідач не надав інших відомостей про розмір заробітної плати.

Згідно статей 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

За розрахунком позивача, заборгованість складає 900грн., а також 492 грн. 12 коп. компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність факту існування трудових відносин між сторонами підтверджується актом перевірки діяльності відповідача від 20.11.2015 року, проведеної ДПІ у Голосїівському районі м. Києва, яким встановлено, що при здійсненні підприємницької діяльності відповідач використовує працю семи найманих працівників, серед яких позивач відсутня, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірні відносини стосуються періоду з 02.10.2014 року по 01.11.2014 року, а даний акт складено 20.11.2015 року (а.с.79) та даний акт не спростовує доказів позивача, що вона була допущена до роботи та виконувала обов'язки приймальниці хімчистки без укладення письмового договору, тобто органами ДПІ не могла бути встановлена як працівник хімчистки.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу не було відомо про допуск відповідача до роботи з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено факт того, що між сторонами дійсно виникли трудові відносини, з підстав чого суд правомірно задовольнив позов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді