Провадження № 2/325/239/2016
Справа № 325/447/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт.Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, уточнивши свої позовні вимоги, просить визначити порядок користування нерухомим майном житловим будинком № 22 по вулиці Б.Хмельницького в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області, з господарськими будівлями та спорудами, передавши їй у володіння та користування наступні частини спільного майна в натурі: від А-1 три кімнати площею 5,43 м.кв, 5,50 м.кв. і 16,17м.кв.; сарай В-1; сарай Ж-1; від Б-1 - ? частину літньої кухні; від З-1 - ? частину сараю; а також в загальному користуванні залишити вбиральню №1; огорожу №2; водогін № 3; бетонування двору № 4.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що житловий будинок належить їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (по ? частки кожній). Вони мешкають в будинку, кожна в своїй частині, спільно користуються господарськими будівлями та спорудами. У зв'язку з виниклими останнім часом між ними суперечками з приводу порядку користування житловим будинком, позивач просить на підставі ч.1ст.356, ч.1ст.357, ч.3ст.358 ЦК України надати їй у володіння та користування частину спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності з урахуванням акту про виділ в натурі частки, складеного комунальним підприємством Нерухомість-П.

Позивач в первісному позові просила виділити її частку нерухомого майна в натурі.

Після роз'яснення судом, у відповідності з вимогами ч.4ст.10 ЦПК України, сторонам про порядок визначення можливості виділу частки житлового будинку в натурі на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, позивач відмовилась від проведення такої експертизи та в даному судовому засіданні подала письмову заяву про залишення без розгляду вимог про виділ їй частки нерухомого майна в натурі, а підтримала уточнені позовні вимоги про встановлення порядку користування спільним майном.

Ухвалою суду 14.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна і припинення права спільної часткової власності на спірний житловий будинок, на підставі ст.11 і п.5ч.1ст.207 ЦПК залишені без розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені уточнені вимоги і просить їх задовольнити. Надаючи пояснення по суті вимог ОСОБА_1 зазначила, що вказуючи в уточнених позовних вимогах про передання їй у користування ? частки від Б-1 літньої та З-1 сараю, вона мала на увазі спільне користування із відповідачем даними будівлями.

Відповідач ОСОБА_2 повністю визнає вимоги позивача, яка є її дочкою, вважає, що запропонований ОСОБА_1 варіант визначення порядку користування нерухомим майном не суперечить її інтересам та інтересам повнолітнього сина, який проживає з нею, але не є власником даного майна, та вона склала заповіт на користь сина.

Сторони в своїх поясненнях вказали, що вони обидві мають на меті проживати в спірному будинку, користуватися господарськими будівлями та спорудами.

Також, ОСОБА_1 повідомила суду і відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що між ними склався порядок користування майном саме такий як пропонує позивач, але інколи виникають суперечки з цього приводу.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року і витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.03.2007 року будинок за адресою: Запорізька область, Приазовський район, смт.Приазовське, вулиця Хмельницького Богдана, 22 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по ? частки кожній). Житловий будинок з шлакоблоку, обкладений цеглою жилою площею 46,26 кв.м. та загальною площею 46,26 кв.м. зазначений у плані літерою А-1, та наступні господарчі будівлі і споруди: Б-1 літня кухня; Б-1 сарай; Г-1 гараж; Д-1 сарай; Е-1 сарай; Ж-1 сарай; З-1 сарай; № 1 вбиральня; № 2 огорожа; № 3 водогін; № 4 бетонування подвір'я.

В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленому 16 листопада 2015 року комунальним підприємством Нерухомість-П (інвентарна справа №11724) вказано, що спірний житловий будинок (А-1) складається із п'яти кімнат площею 11,61кв.м., 7,55кв.м., 5,43кв.м., 5,5 кв.м. і 16,17 кв.м. Відповідно до плану, будинок має сім вікон та один вихід.

До первісної заяви позивачем додано акт про виділ в натурі частки з об'єкта нерухомого майна від 24.03.2016 року із певним варіантом виділу в натурі частки майна, та ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила про її відмову від даного варіанту поділу і просить за основу приймати до уваги висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки, який додано до уточненої позовної заяви, а також схематичний план наданий нею в судовому засіданні 14.06.2016 року.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомості, який складено комунальним підприємством Нерухомість-П та позивачем доданий до уточненої заяви, ? частка житлового будинку складається із: (1-3) кімнати площею 5,43 м2; (1-4) кімнати площею 5,50 м2; (1-5) кімнати площею 16,17м2 ; сараю В-1; сараю Ж-1; а також по ? від Б-1 - літньої кухні, від З-1 - сараю; від вбиральні №1; від огорожі №2; від водогону № 3; від бетонування двору № 4.

У висновку вказано, що за технічними показниками ? частина об'єкта не є відокремленою, не має окремого виходу і може бути виділена в натурі.

На думку суду даний висновок щодо можливості виділення в натурі частки будинку в такому стані як він існує та при наявності тільки одного виходу, є таким, що не відповідає ч.2 ст.183 ЦК України, згідно якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

В статтях 379, 380 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є, зокрема, житловий будинок, призначений та придатний для постійного або тимчасового проживання в ньому, який є будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначеною для постійного у ній проживання.

Аналіз змісту наведених норм статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Позивач при уточненні своїх вимог та встановлення судом наявності доказів на підтвердження обставин про можливість поділу житлового будинку в натурі (проведення судової будівельно-технічної експертизи) не бажала підтримувати свої первісні вимоги та звертатись до експерта для встановлення можливості поділу майна в натурі. Тому, суд на підставі ст.11 ЦПК України, яка передбачає розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, має вирішити вимогу про визначення порядку користування нерухомим майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-12цс13 та відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При вирішенні даного спору суд керується наведеними правовою позицією та нормами ЦК України.

Судом встановлено, що кожен із сторін має право на ? частку житлового будинку площею 46,26 кв.м., тобто на кожного з них припадає 23,13 кв.м.

Позивач просить визначити її право користування трьома кімнатами загальною площею 27,1 кв.м., при цьому відповідачу залишається в користування житлова площа 19,16 кв.м., на що в суді ОСОБА_2 надана згода, та вона вказала про відсутність в такому випадку порушень її прав та інтересів.

У зв'язку з викладеними обставинами суд вважає за можливе відійти від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Така невідповідність не є суттєвою і не порушує баланс інтересів співвласників, які в суді прийшли до згоди визначаючи такий порядок користування спірним майном, і який у них склався раніше.

Згода відповідача на користування житловою площею будинку в меншому розмірі ніж позивач узгоджується з вимогам ст. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За наведених обставин справи та з указаних вище підстав суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визначення порядку користування житловим будинком.

Що стосується визначення порядку користування іншими господарчими та побутовими будівлями і спорудами суд також знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, так як вони визнаються відповідачем, а визнання не суперечить вимогам закону і не порушує права та інтереси інших осіб.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про передачу їй у користування ? частки літньої кухні (Б-1) і сараю (З-1), суд вважає, що є тотожним та відповідним до закону поняття - спільне користування цими об'єктами нерухомості, про що слід вказати в резолютивній частині рішення.

Розглядаючи вимогу позивача про визначення порядку користування нерухомим майном у спосіб - передати їй у володіння та користування певні частини спільного майна, суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги частково. А саме, відповідно до викладеної вище правової позиції, задовольнити вимоги позивача у спосіб, виділивши їй у користування від А-1: кімнату площею 5,43 кв.м; кімнату площею 5,50 кв.м; кімнату площею 16,17 кв.м ; сарай В-1; сарай Ж-1, а також залишивши в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 літню кухню Б-1; сарай З-1; вбиральню №1; огорожу №2; водогін № 3; бетонування подвір'я № 4.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені судові витрати - судовий збір 551,20 грн, згідно квитанції від 11.04.2016 року.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити порядок користування нерухомим майном житловим будинком з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: Запорізька область, Приазовський район, смт.Приазовське, вулиця Хмельницького Богдана, будинок 22, виділивши ОСОБА_1 в користування: від А-1: кімнату площею 5,43 м2; кімнату площею 5,50 м2; кімнату площею 16,17 м2 ; сарай В-1; сарай Ж-1.

В загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: літню кухню Б-1; сарай З-1; вбиральню №1; огорожу №2; водогін № 3; бетонування двору № 4.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Пантилус