Справа № 520/910/16-ц
Провадження № 2/520/1963/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.07.2010 року у розмірі 70000 грн., та 9500 доларів США а також у звязку із невиконанням грошових зобовязань 3% річних у розмірі 29023 грн., та подвійну ставку НБУ у сумі 279268,51 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 29.01.2016 року звернувся ОСОБА_1 з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості у сумі 9500 доларів США та 70000 грн., а також у звязку із невиконанням грошових зобовязань 3% річних у розмірі 29023 грн., та подвійну ставку НБУ у сумі 279268,51 грн.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на тому, що відповідач - його знайома, звернулась до нього з проханням щодо позичення грошів, отримавши які написала відповідну розписку, однак зобовязання не виконує.

Відповідач до судового засідання не зявилась, за місцем її реєстрації повідомлялась судовими повістками, у звязку із чим справа була розглянути за відсутністю відповідача, згідно вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши пояснення позивача та надані ним докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав :

Єдиними доказами укладення договору позики з боку позивача наданий лист А4 на якому написаний текст « ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у січні 19.01.2010 року 7500 доларів США і 45000 грн., і 19.07.2010 року 2000 доларів США і 25000 грн., на строк до 19.01.2011 року». Вказаний документ у судовому засіданні поданий позивачем як оригінал боргової розписки.

У судовому засіданні не можливо встановити ким саме виконаний зазначений текст, чи дійсно він написаний відповідачкою. Крім того на прохання суду надати будь-які докази існування у позивача у 2010 році взагалі таких коштів, ОСОБА_1 відмовився надавати відомості про начебто його працевлаштування в морському порту та продаж будинку. Також у судовому засіданні з боку позивача не надано зрозумілих пояснень щодо відсутності звернення до суду за період з 19.01.2011 року до січня 2016 року.

У відповідності до вимог частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що таки доказі подаються саме сторонами, а частина четверта встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином у судовому засіданні, на думку суду, з боку позивача не було доведене факт укладення між ним та відповідачкою договору позики та наявності боргових зобовязань перед ним у останньої.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.07.2010 року у розмірі 70000 грн., та 9500 доларів США а також у звязку із невиконанням грошових зобовязань 3% річних у розмірі 29023 грн., та подвійної ставки НБУ у сумі 279268,51 грн.,

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.