Справа № 367/3830/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2217/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 02.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гостомельської селищної ради на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки , -

встановила:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 р. було передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Гостомель, вул. Щорса, 81, на підставі якого ОСОБА_2 був виданий відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку.

На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу, оскільки відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №18 Київського лісництва, тому не могла передаватись у приватну власність. Також будь-якого погодження на вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало та уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав.

Позивач просив суд визнати недійсним вказане рішення Гостомельської селищної ради Київської області та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі цього рішення, витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0001 площею 0,15 га. вартістю 20 944,50 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 217550 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:101:0001, виданий на імя ОСОБА_3

Витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0001 площею 0,15 га. вартістю 20 944,50 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, Гостомельська селищна ради подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали про недоведеність факту перебування спірної земельної ділянки у складі земель лісгоспу, та про пропуск прокурором строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_2 із порушенням порядку зміни цільового призначення земель, та за відсутності у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, погодження органу лісового господарства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку та відповідного державного акту.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (в редакції на момент прийняття спірного рішення) визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

В ст. 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Статтею 8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до положень ст.ст. 83,84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», було передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Гостомель, вул. Щорса, 81 (а.с.10).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 217550 із кадастровим номером :01:101:0001 площею 0,15 га., яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Щорса, 81 (а.с.8).

На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу й відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №18 Київського лісництва.

Судом також встановлено, що будь-якого погодження на вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало та уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав.

Крім того, суд дійшов вірного висновку, що спірна земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_2 із порушенням порядку зміни цільового призначення земель, та за відсутності у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, погодження органу лісового господарства.

Тобто цільове призначення вказаної земельної ділянки було змінено в порушення норм земельного та лісового законодавства України не уповноваженим органом, за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 21, 393 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, матеріали справи свідчать, що Гостомельска селищна рада Київської област, в порушення ст.ст. 12,20,38,39,84,116,118,149 ЗК України,,ст.ст. 33,57 ЛК України, п.34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 12 Перехідних положень ЗК України розпорядилась спірної земельною ділянкою лісогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту смт. Гостомель, з порушенням порядку зміни її цільового призначення, без погодження з органами лісового господарства.

Із урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що спірна земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_2 із порушенням вимог закону, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а до одержання у встановленому порядку державних актів, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Як вбачається з матеріалів справи, належність спірної земельної ділянки до лісового фонду підтверджується її розташуванням у кварталі № 18 КП «Святошинське лісопаркове лісництво» згідно з довідкою ВО «Укрдержліспроект» від 27 лютого 2015 року, інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року, а також картографічними матеріалами, планшетом картою - схемою лісонасаджень.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відмову у позові у з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особа, як його порушила.

У даній справі прокурор пред»явив позов і інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, і матеріали справи не містять даних про те, що Кабінет Міністрів України довідався або міг довідатись про порушення свого права до пред»явлення до суду даного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності спростовуються фактом перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 року №51. Разом з тим, доводи апелянта про обізнаність прокуратури щодо факту передачі спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення в жовтні 2010 року є необґрунтованими, оскільки він не надав доказів одержання оспорюваного рішення органами прокуратури.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апелянт не спростував висновки суду, доказів доведеності апеляційної скарги не встановлено, а тому вона не підлягає задоволенню.

За таких обставин судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Гостомельської селищної ради відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді