Справа № 304/731/15-ц
Провадження № 2/304/32/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Гарайдич Р.А.,

з участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування Перечинської РДА Закарпатської області - Набокової І.Ю.,

неповнолітньої - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення піклувальника,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_4 від батьків, а саме ОСОБА_5 (батька) та ОСОБА_6 (матір), що підтверджується свідоцтвом про народження. З моменту народження ОСОБА_4 нею виключно опікувалася тільки її мати ОСОБА_6, яка ІНФОРМАЦІЯ_10 померла. Після смерті матері ОСОБА_4 залишилась проживати у них - позивачів, які повністю утримують її, піклуються про нею та виховують таку. Разом з цим, відповідач ОСОБА_5 взагалі не приймає і ніколи не приймав жодної участі в піклуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, оскільки з моменту, коли він покинув родину і до смерті її матері, він жодного разу донькою ОСОБА_4 не цікавився, навіть не вітав її ані з днем народження ані з іншими святами. Також він протягом усього цього часу взагалі не забезпечував їй матеріально. Отже, такими своїми діями він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківські обов'язків. Додатковим підтвердженням того, що відповідач ОСОБА_5 взагалі не піклується і не навідує власну доньку є довідка Сімерською сільською радою №29 від 19 січня 2010 року (тобто з місця її постійного проживанням), у якій дані факти і відмічені. Оскільки після смерті матері дитина ОСОБА_4 залишились проживати у них-позивачів, а тому вони звернулися були до органу опіки і піклування Перечинської райдержадміністрації Закарпатської області щодо прийняття такої на їхню опіку. На що орган опіки та піклування направив був лист до Генерального консульства Чехії у м.Львові з метою вирішення подальшої долі малолітньої дитини і з'ясування намірів батька відносно такої, що підтверджується листом №288/01-28 та нагадуванням від 04 листопада 2010 року. 28 березня 2011 року було отримано відповідь від Генерального консульства Чехії, згідно якої компетентні органи контактували з батьком ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який в свою чергу проінформував їх про те, що йому відомо про смерть матері доньки (ОСОБА_6.) та те, що він відмовляється від опіки над дитиною, а також не заперечує проти взяття її під опіку іншої родини. Тому, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач ОСОБА_5 свідомо не виконує свої батьківські обов'язки, а також не заперечує проти взяття ОСОБА_4 під їхню опіку, у зв»язку з чим і просять позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6, та призначити їх - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_5, піклувальниками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і у встановленому законом порядку. Разом з цим, як вбачається із протоколу, складеного в районному суді Прага-Запад 11 січня 2016 року, на виконання доручення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2015 року, відповідач ОСОБА_5 не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4, при цьому погодився з тим, щоб його донька була передана під опікунський догляд ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_5.

Представник органу опіки та піклування Перечинської РДА Набокова І.Ю. у судовому засіданні підтримала наданий їхнім органом висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і, разом з цим, просила суд призначити піклувальниками неповнолітньої ОСОБА_4 саме позивачів - подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки вони, як і до цього часу належним чином забезпечували її, так і у майбутньому зможуть забезпечити такій дитині нормальний фізичний та духовний розвиток тощо. При цьому зазначила, що подружжя Кость повністю відповідають вимогам, передбаченим частинами 1,2 статті 244 Сімейного Кодексу України та статті 63 Цивільного Кодексу України, які встановлені для піклувальників.

У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 пояснила суду, що вона взагалі в своєму житті не бачила свого батька ОСОБА_5 і такий жодного разу не приїздив до неї, не спілкувався з нею та не вітав її з жодним святом. На сьогоднішній день вона також не бажає ані спілкуватися з ним ані бачити його. Разом з цим, просила суд призначити їй піклувальниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки саме вони після смерті її матері взяли її до себе та повністю її утримують, забезпечують необхідним харчуванням і постійно піклуються про неї.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_4 від батьків, а саме ОСОБА_5 (батька), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 (матері), ІНФОРМАЦІЯ_8, що стверджується свідоцтвом про народження, виданого 23 травня 2000 року.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 12 січня 2010 року, видане виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №1.

Разом з цим встановлено, що батько неповнолітньої доньки - відповідач ОСОБА_5 взагалі не бере ніякої участі (ані матеріальної ані будь-якої іншої ) у вихованні своєї доньки ОСОБА_4, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує її необхідним харчування, медичним доглядом, взагалі не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє ніякого інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про те, що він фактично самоусунувся від виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4.

Також встановлено, що орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області надав свій висновок №220/01-26 від 21 квітня 2016 року, згідно якого вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Крім цього встановлено, що після смерті матері неповнолітня ОСОБА_4 залишилась проживати у позивачів - подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які з того часу постійно утримують її, забезпечують необхідним харчуванням, постійно піклуються про її фізичний та духовний розвиток, про стан її здоров»я тощо.

Так, згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування…

Відповідно до частини 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, зазначено, що держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Згідно статті 51 Конституції України…кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 1 Сімейного Кодексу України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно частини 1 статті 2 Сімейного Кодексу України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до статті 5 Сімейного Кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Згідно частини 1 статті 14 Сімейного Кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 15 Сімейного Кодексу України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Згідно статті 121 Сімейного Кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї...

Відповідно до статті 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Відповідно до статті 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач ОСОБА_5 з моменту народження його дитини ОСОБА_4 взагалі не бере ніякої участі (ані матеріальної ані будь-якої іншої ) у її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, про її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, взагалі не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини, у зв'язку з чим вважає, що такого слід позбавити батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Разом з цим, суд роз'яснює відповідачу ОСОБА_5, що відповідно до частини 1 статті 169 Сімейного Кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Що стосується заявленої позовної вимоги про призначення неповнолітній ОСОБА_4 піклувальників, то суд приходить до наступного.

Так, згідно статті 243 Сімейного Кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми,позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 60 Цивільного Кодекс України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 63 Цивільного Кодекс України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Отже, з урахуванням викладеного та того, що позивачі - подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають повну цивільну дієздатність, виявили згоду на призначення їх піклувальниками неповнолітньої ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_1 фактично являється її двоюрідною сестрою, та враховуючи виключно позитивні особисті стосунки між позивачами - подружжям Кость та неповнолітньою ОСОБА_4, а також того, що будь-яких підстав вважати, що позивачі діють недобросовісно не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід призначити піклувальниками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Керуючись принципом 6 Декларацією прав дитини, ч.2 ст.3 Конвенцією про права дитини, ст.51 Конституції України, ст.ст.8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19,150,155,164,165 СК України, ст.ст.60,63 ЦК України, ст.ст.10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення піклувальника - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Призначити неповнолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, піклувальниками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.