УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. року м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

за участі секретаря Івашко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про залишення без змін договору та заборони вчиняти певні дії, який подано в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,

в с т а н о в и в:

Дніпровським районним судом м. Києва відкрите провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення.

30 листопада 2016 року (вх.№68585) в канцелярії суду зареєстрована зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про залишення без змін договору та заборони вчиняти певні дії, виходячи зі змісту позовних вимог, які викладено у зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд: «Залишити без змін договір. Заборонити ОСОБА_2 виселяти мене та моїх співробітників з орендованого майна».

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засідання не заперечував щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали зустрічного позову, суд приходить до наступного.

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.123 Цивільного процесуального кодексу України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зарахуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об'єднання і роз'єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК.

Виходячи з предмету спору, позивачем ОСОБА_2 пред'явлено позов до ОСОБА_3 з вимогами: «Достроково розірвати Договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2015 року. Виселити всіх відповідачів з належної мені квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення».

Виходячи з предмету позову та суб'єктивного складу сторін спору, суд не вбачає підстав для прийняття зустрічної позовної заяви поданої від імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про залишення без змін договору та заборонити вчиняти певні дії, оскільки зустрічна позовна заява подано особою, яка не є стороною цивільного процесу, в той же час цивільним процесуальним законодавством передбачено подання зустрічного позову саме відповідачем по справі, що безпосередньо передбачено ч.2 ст.31 та ч.1 ст.123 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 123, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про залишення без змін договору та заборонити вчиняти певні дії.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я