Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління», треті особи: Міністерство оборони України, військовий прокурор Черкаського гарнізону, про стягнення заборгованості з заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління» (далі - ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління»), в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача 3 760 грн 36 коп. заборгованості з заробітної плати, 190 419 грн 36 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2011 року до 26 жовтня 2015 року та 5 000 грн - на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, відносно якого порушено провадження у справі про банкрутство й ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року визнано несплаченими на її користь кошти в сумі 7 212 грн 62 коп. та визнано її право на отримання вказаної суми з боржника, з яких 3 760 грн 36 коп. підлягають виплаті у другу чергу, а 3 452 грн - у четверту.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» на користь ОСОБА_1 3 760 грн 36 коп. заборгованості з заробітної плати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем відсутня, оскільки стягнута в повному розмірі попередніми судовими рішеннями, що виключає можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та грошових коштів на відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що з 29 березня 2007 року до 31 грудня 2010 року ОСОБА_1 перебувала з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» в трудових відносинах працюючи на посадах заступника директора з економічних питань та головного бухгалтера.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 лютого 2011 року порушено провадження в справі про банкрутство ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року затверджено реєстр вимог кредиторів, якою ОСОБА_1 визнано кредитором боржника на суму 134 240 грн 52 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2011 року позов ОСОБА_1 до ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» про виплату заробітної плати, заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено та стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за дні щорічної відпустки, середній заробіток за весь час затримки та моральну шкоду, а всього 123 123 грн 75 коп.

01 листопада 2011 року між ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» та кредиторами в справі про банкрутство була укладена мирова угода, яка в подальшому, а саме 18 березня 2014 року була розірвана з підстав невиконання боржником своїх зобов'язань.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року визнано несплаченими ОСОБА_1 кошти в сумі 7 212 грн 62 коп., та підтверджено право останньої на отримання цієї суми від боржника, з яких надалі підлягають виплаті 3 760 грн 36 коп. у другу чергу, 3 452 грн - у четверту.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП Українипередбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП Українивідповідальність.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2011 року до 26 жовтня 2015 року, а також моральне відшкодування, зазначаючи, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року не було стягнуто на її користь середній заробіток, а лише включено в реєстр вимог кредиторів суму середнього заробітку за період з 01 січня 2011 року до 29 серпня 2011 року та стягнуто середній заробіток за вказаний період рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2011 року, отже її вимоги стосуються іншого періоду нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача належним чином не перевірив, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив, зазначаючи про відсутність заборгованості з заробітної плати перед позивачем та виплату їй всієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку попередніми судовими рішеннями, взагалі не з'ясував за який період було здійснено нарахування та виплату середнього заробітку, й не дослідив ухвалу господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року, якою визнано право позивача на грошові кошти в розмірі 7 212 грн 62 коп., з яких 3 760 грн 36 коп. відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про оплату праці» відносяться до структури заробітної плати, унаслідок чого взагалі не визначився з розміром наявної заборгованості з заробітної плати та відповідно періодом за який має нараховуватися середній заробіток за час затримки розрахунку, від чого також залежить вирішення додаткової вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного її вирішення й не надав мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко