Справа № 583/667/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху»

про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

Встановив:

10 березня 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом в подальшому збільшуючи позовні вимоги, в якому просила суд встановити факт спільного сімейного проживання її (ОСОБА_1М.) та ОСОБА_2 в період з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Mitsubishi Outlender 2.0», 2008 року випуску, нежитлове приміщення площею 304,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Охтирка вул. Снайпера, 21 Сумської області; земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, яка знаходиться за адресою: м. Охтирка вул. Снайпера, 21 Сумської області; земельну ділянку площею 0,032 га та цегляний гараж, які знаходяться за адресою: м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11 А; гараж розміром 36,20х9,20 кв.м та житлову двоповерхову будівлю розміром 0,05х6,40 кв.м; фугувально-циркулярний станок, розділочний (обрізний) станок, станок комбінований, точило, стрічкову пилораму, зварювальний апарат та різак, що знаходяться за адресою: м. Охтирка вул. Снайпера, 21 Сумської області; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Outlender 2.0», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, укладений 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оформлений довідкою-рахунком, виданою ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 4 червня 1997 року по 25 травня 1999 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Outlender 2.0», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, укладений 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оформлений довідкою-рахунком ААВ №065785, виданою ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху». Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 гараж, розташований по вул. 50 років СРСР, 11 А м. Охтирка Сумської області; нежитлове приміщення - гараж літ. «А», площею 304,7 кв.м, розташований по вул. Снайпера, 21 м. Охтирка Сумської області; земельну ділянку, площею 0,1059 га, розташовану по вул. Снайпера, 21 м. Охтирка Сумської області; автомобіль марки «Mitsubishi Outlender 2.0», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,; фугувально-циркулярний станок; розділочний (обрізний) станок; станок комбінований; точило, стрічкову пилораму; зварювальний апарат; різак. У задоволенні решти вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 р. рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.07.2015 р. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24.09.2015 р. в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» про встановлення факту спільного проживання та визнання гаражу, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11-а спільною сумісною власністю подружжя скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю в період часу з 04.06.1997 року по 25.05.1999 року та про визнання гаражу, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11-а, спільною сумісною власністю подружжя мотивує тим, що вони з відповідачем з 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, набували спільну сумісну власність, повторно шлюб зареєстровано між ними у травні 1999 року. Тобто у період з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року, вони проживали однією сім'єю та за цей час набули (побудували) гараж, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11-а, який було зареєстровано в органах БТІ після укладення між ними повторного шлюбу, а тому зазначена нерухомість є спільним сумісним майном подружжя.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, в письмовій заяві представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що спірний гараж, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11 а, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, так як був побудований особисто ним за кошти, які були подаровані йому його матірю ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування грошей від 23 лютого 1999 року. Сторони в період з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року спільно не проживали, позивач ОСОБА_1 участі у будівництві спірного гаража не брала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 червня 1991 року зареєстрували шлюб, який був розірваний 3 червня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03.06.1997 р. серія І-БП № 016078.

26 травня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знову зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26.05.1999 р. серія І-БП № 024559, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2015 р., що набрало законної сили.

Суд вважає, що спірні правові відносини виникли між сторонами у справі до набрання чинності новим СК України, тому підлягають застосуванню норми КпШС України.

КпШС України не містив положень щодо проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з визнанням майна, набутого ними за час спільного проживання їх спільною сумісною власністю.

Лише з 1 січня 2004 року, з набранням чинності нового СК України, нормою ст. 74 СК України було передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1ст. 17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, якщо укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 1999 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради від 16 грудня 1998 року № 624 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0032 га в межах згідно з планом для індивідуального гаражного будівництва, яка розташована за адресою вул. 50-річчя СРСР, 11-а м. Охтирка Сумської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія СМ № 00378, копією рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16.12.1998 р. № 624.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року в частині, яка набрала законної сили, встановлено, що вказана вище земельна ділянка по вул. 50-річчя СРСР, 11-а м. Охтирка Сумської області відповідно до положень ст. ст. 6, 67 ЗК України від 15 березня 1991 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є особистою приватною власністю ОСОБА_2, так як була отримана ним в результаті реалізації його особистого права на приватизацію землі.

Встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Охтирка вул. 50 річчя СРСР, 11 а в період, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, було розпочато будівництво гаражу, що підтверджується робочим проектом на будівництва гаража та матеріалами інвентарної справи на зазначений гараж, який позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду належні та допустимі докази про її участь у набутті спірного гаражу.

Покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що в кінці 90-х років під час будівництва спірного гаража ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно, - суд не бере до уваги, так як сам по собі факт проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу не є доказом її (позивача) участі у набутті спірного гаражу, а ті обставини, що позивач колотила розчин, місила глину, носила воду на будівництво гаража, готувала обід будівельникам та годувала їх не свідчать про внесення позивачкою власних грошових коштів у будівництво спірного гаражу.

У свою чергу, відповідач надав суду нотаріально посвідчений договір дарування грошей від 23 лютого 1999 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 (мати відповідача) подарувала ОСОБА_2 10 000,00 грн. для будівництва гаражу, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11 а.

Даний договір дарування містить цільове призначення коштів, а саме, для будівництва гаражу, що знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11 а.

Крім того, дата укладення договору відповідає часу будівництва гаражу.

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що гараж, який знаходиться в м. Охтирка вул. 50 років СРСР, 11 а, був побудований відповідачем ОСОБА_2 за рахунок грошових коштів, подарованих йому його матірю, а тому даний гараж належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.

Та обставина, що спірний гараж було зареєстровано в органах БТІ після укладення між сторонами повторного шлюбу, не свідчить про те, що зазначена нерухомість є спільним сумісним майном подружжя, оскільки ОСОБА_1 з огляду на вищезазначені положення закону не довела належними доказами свою участь у його будівництві.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року, та про визнання гаражу, розташованого по вул.. 50 років СРСР, 11-а м. Охтирка Сумської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

В силу вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Як вбачається з матеріалів справи 20 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_5, як суб'єктом господарської діяльності з надання послуг у сфері права - юридична консультація «Правова допомога», був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.59-61 т. 2). Відповідно до умов зазначеного договору, зокрема п. 22, вбачається що сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і межах даного договору в сумі 2000 грн. одноразового внеску. Оплата зазначеної суми підтверджується складеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідним актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги (а.с.76-77 т.2) та квитанцією (а.с.75 т.2).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 складались письмові клопотання, надавались консультації, ОСОБА_5 приймав участь у судових засіданнях 20.04.2016 р. з 09.15 год. по 09.25 год.; 13.06.2016 р. з 14.18 год. по 14.41 год.; 01.07.2016 р. з 09.22 год. по 09.32 год., 09.09.2016 р. з 13.13 год. по 14.04 год., 11.10.2016 р. з 10.36 год. по 11.46 год.

Враховуючи складність справи, тривалість судових засідань, в яких надавав правову допомогу ОСОБА_2 ОСОБА_5, кількість часу, який необхідно для підготовки клопотань, надання консультацій, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, ст.. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 04 червня 1997 року по 25 травня 1999 року, та про визнання гаражу, розташованого по вул.. 50 років СРСР, 11-а м. Охтирка Сумської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 2000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плотникова Н.Б.