Справа № 357/1851/16-ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А.П.
Провадження № 22-ц/780/5117/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 07.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Білоцерківський міський відділ Управління державної міграційної служби у Київській області, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора № 1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у грудні 2014 позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона 16 серпня 2002 року придбала квартиру АДРЕСА_1, в якій зареєструвала свою дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, онуку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онуку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та зятя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4

З вересня 2013 року ОСОБА_2 припинив проживання в її квартирі, не цікавиться нею, своїх речей там не зберігає, квартплату не сплачує.

Дочка ОСОБА_4 розірвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 25 грудня 2013 року.

Позивачка зазначає, що 20 травня 2014 року Білоцерківський міський суд Київської області ухвалив рішення по справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право проживання жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Це рішення вступило в законну силу і 27.06.2014 року Білоцерківскьим МВ УДМС України у Київській області ОСОБА_2 було знято з реєстрації місця проживання.

Однак, в подальшому ОСОБА_2 оскаржив зазначене вище рішення суду і 08.12.2014 року апеляційни суд Київської області задовольнив апеляційну скаргу відповідача, посилаючись на те, що він не проживав в квартирі близько 9 місяців, а не 1 рік, як того вимагає закон.

На момент звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщенні понад 1 рік, тому, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою№ 1в буд. «69 по вул. Гайок в м. біла Церква Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року позов задоволено та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 по вул. Гайок, 269 в м. Біла Церква Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 на даний час не зареєстрований та не користується спірним житловим приміщенням, не чинить перешкод власнику у його користуванні, оскільки на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року його було знято з реєстраційного обліку, що підтверджується копією довідки ЖЕК № 1 від 22.12.2014, копією акта та копією талону зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в Україні, саме тому вважає, що позов є необґрунтованим. Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення п. 2 ст. 405 ЦК України, так як дана норма поширюється лише на правовідносини, що існують між членами сімї, а він таким не являться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, із таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем, як за бувшим членом сімї позивача, з 08 грудня 2014 року зберігалось право на проживання та користування житловим приміщенням спірної квартири і реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому відповідач з 08 грудня 2014 року міг відновити свою реєстрацію у даній квартирі, однак ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній у спірному житловому приміщенні понад один рік, крім того між власником спірної квартири ОСОБА_3 та відповідачем відсутні будь-які домовленості чи угоди щодо користування цим житловим приміщенням.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється власником квартири № 1, вул. Гайок, 269, м. Біла Церква, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 серпня 2002 року. Її право власності зареєстроване в Білоцерківському МБТІ у реєстровій книзі № 113 за реєстровим № 12868 ( т. 1, а.с. 6-9).

В квартирі проживають її дочка та онуки, а також до вересня місяця 2013 року був зареєстрований та проживав відповідач ОСОБА_2, який переїхав проживати до м. Фастова, а шлюб з дочкою позивача було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25 грудня 2013 (т. 1, а.с.21).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20 травня 2014 ОСОБА_2 було визнано особою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщенням та відповідача було знято з реєстраційного обліку. Однак дане рішення суду 08 грудня 2014 року було скасовано колегією суддів Апеляційного суду Київської області і наданий час за відповідачем залишиається право на користування житловим приміщенням квартири позивача.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сімї права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив судам, що у справах цієї категорії необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Оскільки відповідач не посилався на те, що він був відсутній у спірному житловому приміщені понад один рік з поважних причин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позовних вимог, тому що ОСОБА_2 не зареєстрований та не користується спірним житловим приміщенням, не чинить перешкод власнику у його користуванні, оскільки на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року його було знято з реєстраційного обліку не є підставою для задоволення апеляційної скарги, тому що право користування спірною квартирою відповідачем не втрачено, та відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України фактично він мав право користуватись нею нарівні з іншими членами сімї, однак судом першої інстанції вірно встановлено, що з вересня 2013 року він без поважних причин квартирою не користується, виїхав на постійне місце проживання в інше місто.

З огляду на вказане, відповідачем не наведено жодних доказів щодо спростування висновків суду першої інстанції, саме тому доводи є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та норми права, які їх регулюють, а тому рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов, передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: