Справа №619/5559/14-ц Головуючий 1-ї інст. - Калмикова Л.К.
Провадження № 22-ц/790/3341/16 Суддя доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 148 кв.м, загальною площею 530,40 кв.м, надвірні будівлі і споруди: зливну яму - літ. «В» залізобетон, огорожу - літ. «N - N 3» цегла, колону - літ. «N4» труби азбоцементні; визнання права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 21 червня 2011 року об 19 год.00хв. між ним, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 була укладена Угода про порядок розрахунків.

Відповідно до цієї угоди сторони встановили факт здійснення правочинів, а саме: купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельних ділянок.

Згідно умов Угоди відповідач був зобов'язаний протягом шести місяців від дати укладання угоди, тобто до 21 грудня 2011 року, сплатити на його користь 1257800 грн. 32 коп. У разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Угодою, право власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки підлягали поверненню позивачу.

Оскільки в строк до 21 грудня 2011 року грошові кошти відповідачем повернуті не були, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 148 кв.м, загальною площею 530,40 кв.м, надвірні будівлі і споруди: зливну яма - літ. «В» залізобетон, огорожу - літ. «N - N 3» цегла, колону - літ. «N4» труби азбоцементні. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим вказаним рішенням суду порушуються її права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Згідно статті 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 статті 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частина 3 статті 303 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем умови угоди про порядок розрахунків виконано не було, грошові кошти у розмірі 1257800 грн. 32 коп. сплачено не було, у зв'язку з чим спірне майно підлягає поверненню позивачу.

Разом з тим, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Під час апеляційного розгляду справи було встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що з 24 квітня 2004 року по 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

21 червня 2011 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0103/11/37/W.

Згідно п 1.1 кредитного договору банк надав кредит позичальнику в сумі 1650000 грн. на придбання житлового будинку загальною площею 530, 4 кв.м, житловою площею 148 кв.м, земельної ділянки площею 0,0994 га за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 0994 га за адресою: АДРЕСА_2.

З договору вбачається що ОСОБА_1 не заперечувала проти отримання грошових коштів її чоловіком.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 21 червня 2011 року укладено договір поруки № 0103/11/37/NW (П-1).

ОСОБА_3 не заперечував проти того, що його дружина виступає поручителем і відповідає перед кредитором грошовими коштами та всім майном, що знаходиться в спільній сумісній власності.

На підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., зареєстровано в реєстрів за № 1706, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 прийняв його та сплатив за нього обумовлену грошову суму. Земельна ділянка загальною площею 994 кв.м., на якій розташований житловий будинок призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, має сформований кадастровий номер: НОМЕР_2. Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 765000 грн., які покупець сплати, а продавець отримав ще до підписання договору купівлі-продажу.

Крім того, згідно договір купівлі-продажу земельних ділянок від 21 червня 2001 року, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2

Придбання нерухомого майна ОСОБА_3 здійснювалось за згодою ОСОБА_1

Також, в забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 0103/11/37/W між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 0103/11/37/NW (І) від 21 червня 2011 року.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що предметом іпотеки є: житловий будинок загальною площею 530, 4 кв.м, житловою площею 148 кв.м та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 0994 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 0994 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до договору іпотеки, предмет іпотеки не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобов'язань крім тих, що передбачені цим договором, на момент укладання цього договору предмет іпотеки нікому не проданий, не перебуває під забороною відчуження у податковій заставі, не існує ніяких прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, судового спору про нього не має.

21 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі була укладена Угода про порядок розрахунків.

Відповідно до цієї угоди сторони встановили факт здійснення правочинів, а саме: купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельних ділянок.

Згідно умов Угоди відповідач був зобов'язаний протягом шести місяців від дати укладання угоди, тобто до 21 грудня 2011 року, сплатити на його користь 1257800 грн. 32 коп. У разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Угодою, право власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки підлягали поверненню позивачу.

ОСОБА_2 пред'явив позов про визнання права власності на спірне нерухоме майно і суд вирішив такий позов, не залучивши відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_1, якій на праві спільної сумісної власності належить відповідна частка спірного нерухомого майна, чим позбавив останню можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

При таких обставинах справи, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду порушує права ОСОБА_1, яку не було залучено до участі в справі та яка має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд не вправі в такому разі скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд чи залучити таких осіб до участі в справі та вирішити спір по суті, і з врахуванням вимог ст.303 ЦПК про те, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: