№ 243/1192/16-ц
№ 2/243/945/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Руденко Л.М.

при секретарі Мирошниченко В.В., Шевченко В.М., Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 міста Словянська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Словянської міської ради Донецької області, Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, припинення права власності, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 - про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, виселення з квартири, -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2016 р. до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Словянської міської ради Донецької області, Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, припинення права власності, визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 1998 року у місті Словянську Донецької області померла ОСОБА_5. У склад спадщини після її смерті входило право на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську.

Зазначена частка спадкового майна належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р.

Спадкоємцями після її смерті були ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_8.

Спадкова справа за № 904/2010 була заведена у Першій Словянській державній нотаріальній

конторі.

Відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми та дружиною ОСОБА_6.

ОСОБА_2 самостійно не оформлював спадщину після смерті своєї матері, надав довіреність на вчинення дій по оформленню його спадкових прав своїй сестрі, ОСОБА_7.

Довіреність досвідчена 29 листопада 2010 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрована в реєстрі за № 6111.

12 липня 2012 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_7 (реєстровий № 1-2643) та ОСОБА_6 (реєстровий №1- 2639). Згідно зазначених свідоцтв кожен із спадкоємців придбав право власності на 1/6 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, тобто по ? тій частці, яка належала їх матері, ОСОБА_5. Право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на належну їм на праві приватної власності у порядку спадкування частку квартири було зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.04.2013 року (індексні номери витягів 2664721 - ОСОБА_7 2663469- ОСОБА_2 О.)

Окрім того, у той же день було зареєстроване право власності ОСОБА_2 (індексний номер витягу 2661129) та ОСОБА_7 (індексний номер витягу 2658717) по 1/3 частці за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року № 1967-р.

Свідоцтво про право на спадщину, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_6, реєстровий №1-2639 є недійсним, також недійсним є запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на 1/6 та 1/3 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, вчинені 19 квітня 2013 року оскільки ОСОБА_6 помер 06 січня 2011 року у місті Словянську Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-НО № 511186.

Відповідно до статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Статтею 202 ЦК України розяснено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину є одностороннім правочином.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Оскільки на час видачі свідоцтва про право на спадщину 12 липня 2012 року та на час вчинення записів про реєстрацію за ним права власності на 1/3 та 1/6 частину №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, ОСОБА_2 був мертвий (помер 06 січня 2011року), він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_6, реєстровий №1-2639 та визнанню недійсними та скасуванню записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_2, вчинені 19 квітня 2013 року (індексні номери витягів 2663469, 2661129, індексні номери рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 та 1801606 від 19.04.2013 14:43:34), а право власності ОСОБА_2 на 1/3 та 1/6 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську підлягає припиненню.

Таким чином відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають права на отримання у спадок частки спадкового майна, оскільки на час смерті ОСОБА_6 майна, яке б належало йому на праві приватної власності, не існувало, тобто відсутнє спадкове майно, яке б входило у склад спадщини після смерті ОСОБА_6.

У квартирі №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську проживала та була зареєстрована тільки ОСОБА_7, яка на час його з нею знайомства не мала постійного місця роботи та потребувала тривалого лікування від наявних в неї захворювань. У звязку із відсутністю в неї засобів для існування, ОСОБА_7, оскільки проживала сама у трикімнатній квартирі, дала обяву про здачу житла у піднаймання.

При розмові з ОСОБА_10 виявилося, що квартира є трикімнатною, в неї є ізольовані кімнати, наявна велика заборгованість по сплаті за комунальні послуги та ОСОБА_7 не є одноосібним власником житла.

Оскільки він мав велику потребу у житлі, а ОСОБА_7 мала потребу у щомісячному грошовому утриманні та побоювання, що за борги квартиру можуть відібрати, після консультацій з юристом вони вирішили укласти договір довічного утримання.

Нас юрист запевнив, що з 01 січня 2004 року набув чинності новий Цивільний Кодекс України і що згідно з вимогами цього Кодексу нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається, якщо він буде укладений тільки на частку житла, яка належить ОСОБА_7. Обовязковою умовою договору ОСОБА_7 вважала повне погашення ним заборгованості за житло, поточну своєчасну сплату усіх комунальних послуг та надання їй щомісячного грошового утримання.

На їх прохання юрист уклав нам означений договір, який я та ОСОБА_7 підписали і після цього я вселився у квартиру №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. У квартиру я вселився у лютому 2004 року.

З лютого 2004 року і по теперішній час він проживає у квартирі №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. ОСОБА_11 користувався і користується квартирою як власник, він погасив заборгованість по сплаті за усі комунальні послуги, у тому числі і ті, які були стягнуті на підставі виконавчого провадження, та регулярно сплачує поточні платежі, що підтверджено копіями квитанцій, платіжних доручень, тощо, встановив у квартирі прилади обліку газу, води, електричної енергії, зробив у всій квартирі ремонт, виконував та виконує інші обовязки, передбачені укладеним між ним та ОСОБА_7 договором довічного утримання. ОСОБА_11 також надавав ОСОБА_7 кошти на оформлення документів на право власності у порядку спадкування після смерті її матері, ОСОБА_5, а ОСОБА_7, діючи у своїх інтересах та у інтересах свого брата ОСОБА_2 на підставі довіреності, оформила свідоцтва про право на спадщину після смерті їх матері ОСОБА_5

Фактично він та ОСОБА_7 мали взаємні права та обовязки, що є складовою визначення поняття сімя, яке передбачено статтею 3 Сімейного Кодексу України.

ОСОБА_7, повідомляла його про вчинені нею дії по оформленню спадщини, а саме - отримання довіреності від свого брата, отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса та реєстрацію зазначених свідоцтв у реєстраційній службі.

Про те, що її брат помер, ОСОБА_7 від мене приховала.

16 квітня 2013 року ОСОБА_7 повідомила мені, що свідоцтва про право на спадщину на її імя та на імя її брата отримані, необхідно їх зареєструвати, зареєструвати свідоцтво про право власності та можливо йти до нотаріуса реєструвати угоду купівлі-продажу.

ОСОБА_11 надав ОСОБА_7 необхідну суму коштів і, оскільки попередньо вони вирішили, що угода буде вчинена після травневих свят, він поїхав навестити своїх родичів у Дніпропетровськ.

По поверненні з Дніпропетровська він дізнався, що ОСОБА_7 захворіла та померла, хто її поховав, йому невідомо. Тому в нього немає свідоцтва про її смерть.

Витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно знаходилися у квартирі.

Після смерті ОСОБА_7 він продовжує відкрито користуватися цією квартирою як власник, проживає у ній зі своєю сімєю, продовжую сплачувати усі необхідні витрати, робить у квартирі необхідний поточний ремонт, покупає прилади, сантехнічне обладнання, яке вийшло з ладу.

Викладене підтверджується актами з місця проживання, квитанціями про сплату за послуги, іншими письмовими доказами, копії яких додані до цього позову, а також буде підтверджено поясненнями свідків.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про, приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Пунктом 11 зазначеної вище Постанови враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

ОСОБА_11 відкрито користуєтся усією квартирою, проживаючи в ній, сплачує усі необхідні платежі, підтримує квартиру у придатному для користування за прямим призначенням стані. Тому його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську є відкритим.

При його заселенні у квартиру між ним та ОСОБА_7 був укладений договір довічного утримання. Юрист, який складав зазначений договір, запевнив нас, що він складений відповідно до вимог нового Цивільного Кодексу України і з часу його підписання частка квартири, яка належала ОСОБА_12, належить йому, він може сміливо вселятися у квартиру, витрачати кошти на погашення боргів, ремонт, тощо, укладати з ОСОБА_7 будь-які договори щодо подальшого оформлення нею спадщини та подальшої реалізації мені інших часток квартири. Про необхідність реєстрації цього договору нотаріусом я не знав, бо нам цього розяснено не було.

Таким чином, його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, є добросовісним, оскільки оселяючись у квартиру він не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності.

ОСОБА_11 проживає у квартирі безперервно з лютого 2004 року і до теперішнього часу, його володіння усією квартирою не переривалося протягом цього часу. З часу укладання між мною та ОСОБА_7 договору довічного утримання пройшло більше 10 років, з часу смерті спадкодавця ОСОБА_5 пройшло більше 10 років, ОСОБА_7 є правонаступником ОСОБА_5

Таким чином, його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську є безперервним.

Квартира №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську у теперішній час немає власника, у звязку із смертю власників, їх правонаступників, відсутності правонаступників, тому право власності на неї може бути визнане за ним за набувальною давністю, оскільки нею одноособово і безперервно він користується більше десяти років.

Пунктом 11 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Пунктом 13 зазначеної вище Постанови передбачена можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до п. 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи викладене та неможливість отримати у власність квартиру №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську іншим шляхом, є умови для визнання за ним права власності на неї на підставі ст. 344 ЦК України.

Викладене є підставою для мого звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 904/2010, реєстровий № 1-2639;

- визнати недійсними та скасувати записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_6, вчинені 19 квітня 2013 року: індексний номер витягу 2663469, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/6 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську індексний номер витягу 2661129, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1801606 від 19.04.2013 14:43:34 щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську;

- припинивши відповідно право власності ОСОБА_6 на 1/6 та 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську,

- визнати за ним, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру №1, яка розташована у будинку №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., як на майно, отримане ним за набувальною давністю.

22.03.2016р. до суду звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 зі зустрічною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, виселення з квартири, вказавши, що вище зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення

права власності на частину квартири АДРЕСА_1, за їх батьком ОСОБА_2, а також про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2, за набувальною давністю за ОСОБА_1, є незаконними та необґрунтованими, які не підлягають задоволенню.

При цьому, вони заявляють зустрічні позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3, в рівних долях на 1/2 її частину, за кожним, а також про виселення ОСОБА_1 з даної квартири,

Вважають, що при розгляді даних позовів суд може врахувати такі обставини:

05 листопада 1998 року за місцем свого постійного проживання в Слов'янську Донецької області померла наша бабуся ОСОБА_5.

Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: її син, відповідно наш батько - ОСОБА_6, і її дочка - ОСОБА_7.

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в установленому порядку, передбаченому законом, прийняли дану спадщину.

12 липня 2012 року, першою державною нотаріальною конторою. м. Слов'янська Донецької області. були видані ОСОБА_7О, на руки свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2643 на її ім'я - на 1/2 частину вищевказаного спадкового майна, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2639 на ім'я ОСОБА_6 на 1/2 частину даного спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5

19 квітня 2013 року ОСОБА_7 були зареєстровані в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_4, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 і свідоцтво про право власності на 1/3 частину цієї квартири на ім'я ОСОБА_2

06 січня 2011 року за місцем свого постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, помер батько позивачів - ОСОБА_6.

Після його смерті залишилася спадкова маса, що складається з ? частки квартири АДРЕСА_2, в тому числі з 1/3 частини даної квартири, яка належала і оформлена на ім'я ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1994року, виданого виконавчим комітетом Слов'янської міської Ради Донецької області, згідно з розпорядженням від 03 серпня 1994 року, а також 1/6 частини даної квартири, прийнятої в спадщину в встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_5.

При цьому слідує враховувати положення ч.5 статті 1268 ЦК України, згідно з якою, спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, незалежно від часу прийняття спадщини.

Таким чином, дана спадщина, тобто, право на спадкування на 1/6 частину даної квартири, стало належати, їх батькові ОСОБА_2, з моменту відкриття спадщини, тобто, з моменту смерті спадкодавця - ОСОБА_5- з 05 листопада 1998 року.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є вони: ОСОБА_3 - син спадкодавця, і ОСОБА_2 - донька спадкодавця, а також ОСОБА_4 - дружина спадкодавця.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2, у встаноленому законом порядку прийшли вищевказану спадщину після смерті ОСОБА_2

ОСОБА_4 не приймала дану спадщину після смерті ОСОБА_2 і наскільки їм відомо

не бажає вступати в спадок після смерті ОСОБА_2

Слід враховувати також і ту обставину, що на момент відкриття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_2 - на 06 січня 2011року вони: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 були неповнолітніми, і згідно положень статті 1268 ЦК України, в будь-якому випадку вважалися такими, що ними спадщину.

26 квітня 2013 року за місцем свого постійного проживання в м. Слов'янську, Донецької області померла наша тітка ОСОБА_7.

Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_5.

Спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_7 є вони: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - племінники тієї частки, яку б успадкував би їх батько, відповідально брат спадкодавця - ОСОБА_6.

Після смерті тітки ОСОБА_7 вони у встановленому законом порядку прийняли дану спадщину.

До того ж, на момент відкриття спадщини - на 26 квітня 2013 року - після смерті ОСОБА_7 вони: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 були неповнолітніми і, згідно положень ст.1268 ЦК Україна, вважалися особами, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_13

В даний час вони звернулися в першу державну нотаріальну контору м Слов'янська із заявами про видачу їм свідоцтво право на спадщину за законом після смерті вищевказаних спадкодавців.

Однак, постановою державного нотаріуса первої державної нотаріальної контори ОСОБА_14 їм відмовлено у здійсненні вищевказаних нотаріальних дій - у видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом.

При цьому, державний нотаріус послався на те, що на даний час в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 зареєстрована на праві власності на ім'я ОСОБА_5, а також на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_7, за кожним з них на 1/3 її частину.

Державний нотаріус посилається на те, що ОСОБА_2 не реєстрував своє право спадкування в установленому порядку в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно і помер.

У своїй постанові державний нотаріус посилається також на те, що нотаріус реєструє право власності на нерухоме майно лише в разі, якщо мало місце державна реєстрація відповідного права власності на нерухоме майно, якщо державна реєстрація права власності на нерухоме майно вже була проведена раніше.

Вважаємо, що за нами: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 може бути визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2, за кожним, на 1/2 її частину.

Дана квартира складається з 3 кімнат. Загальна площа квартири - 44 кв.м., житлова площа - 29,3 кв. м. Одна кімната - пл. 14,7 кв.м., друга кімната - пл. 7,2 кв.м., третя - пл.7,4 кв.м.

Дійсна вартість даної квартири на момент останньої інвентарної оцінки становить 108135грн.

Вважають, що при вирішенні даного питання може бути враховано наступне.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять права і обов'язки, які, належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Основу спадкового майна складають майнові права на нерухоме майно, транспортні засоби, вклади, цінні папери, тощо, які безпосередньо належать спадкодавцеві і подтвержються відповідними документами про право власності, зареєстрованому в установленому законом порядку, а також ті права, які він не оформив до моменту смерті, проте за законом належать йому.

Згідно ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина належить спадкоємцеві з дня відкриття спадщини.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Так як було вказано вище, їх батько ОСОБА_2 і їх тітка ОСОБА_7 в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті своєї матері, їх бабусі - ОСОБА_5.

12 липня 2012 року їх тіткою ОСОБА_13 в першій державній нотаріальній конторі міста Слов'янська було отримано свідоцтво, реєстраційний номер: 1-2643, на своє ім'я, на 1/6 частину вказанной квартири, яке є дійсним і видано з урахуванням вимог закону.

Їх батько ОСОБА_15 до моменту своєї смерті не встиг до кінця оформити свої права на 1/2 частину вищевказаної квартири, однак дані права належать йому на підставі свідоцтва про право власності житло від 09 серпня 1994 року і в силу положень статтей 1268 і 1218 ЦК України, входять до складу спадщини, яку вони: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли в установленому законом порядку.

Після смерті їх батька ОСОБА_2 і їх тітки ОСОБА_7, вони: ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а також їх колишній опікун ОСОБА_16, повністю організували і здійснили їх похорони, поминальні обіди.

Після смерті ОСОБА_7 вони за допомогою їх колишнього опікуна ОСОБА_16Г, спробували вступити до володіння та управління спадщиною, всилитися в вищевказану квартиру. Однак, з 2011р. в даній квартирі періодично проживав відповідач ОСОБА_1, при чому без будь-якої правової підстави.

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_1 незаконно заволодів квартирою №1 у будинку №9 по вул. Бульварна, м. Слов'янська, і почав чинити їм перешкоди у володінні та управлінні спадковим майном.

Вони і їх колишній опікун ОСОБА_16 багаторазово зверталися до нього з вимогами про звільнення з даної квартири. Однак, відповідач ОСОБА_1 заявив, що вони не мають права звертатися до нього з подібними вимогами, оскільки не отримали свідоцтв про право на спадщину і не є власниками даного житла.

З питання усунення перешкод, які чинить їм відповідач, в користуванні, володінні і управленні спадщиною, вони звернулися в юридичну консультацію. Однак, там їм порекомендували отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а потім з'явитися в юридичну консультацію з метою звернення до суду з позовом до відповідача про виселення його з вищевказаної квартири.

Однак, протягом деякого часу вони не мали можливості оформити свої спадкові права, оскільки знаходилися в дуже скрутном матеріальному становищі. Після закінчення школи вони навчаються в навчальних закладах, не працюють, існують лише на стипендію, розмір якої є мізерним. Тому звернутися в державну нотаріальну контору з метою видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом вони змогли лише на початку 2016 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання за ним права власності на вище вказану квартиру, ОСОБА_1 посилається на те що він добросовісно, відкрито і безперервно володів вищевказаною квартирою.

Однак дане твердження відповідача не відповідає дійсності.

Так, обґрунтовуючи добросовість володіння даною квартирою, ОСОБА_1 посилається на те, що в 2004 році між ним, з одного сторони, і ОСОБА_7, з іншої сторони, було укладено договір довічного утримання, предметом якого стала належна ОСОБА_7 частина вищевказаної квартири. ОСОБА_1 нібито зобов'язувався утримувати ОСОБА_7, забезпечувати її матеріально.

Однак даний договір не було засвідчено нотаріально, а тому він є не дійсним.

Згідно, положень статті 745 ЦК України, договір довічного утримання повинен бути посвідчений нотаріально.

Згідно статті 203 ЦК України, однією з умов дійсності угоди є нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Даний же договір також не був зареєстрований у відповідному державному реєстрі, тому вищевказаний договір не може бути визнаний судом доказом законним та допустимим, що підтверджує і обгрунтовує позовні вимоги ОСОБА_1

ОСОБА_1 вказує також на те, що вселився в дану квартиру в лютому 2004 року і безперервно проживає в ній до теперішнього часу, однак дане твердження відповідача також не відповідає дійсності. ОСОБА_1 проживав в даній квартирі з 2011 року і лише періодично.

До моменту своєму смерті - до 06 січня 2011 року, в даній квартирі здебільшого, з невеликими перервами проживав наш батько ОСОБА_2, який не міг терпіти сторонньої присутності, маючи складний характер і в побуті мирився тільки зі своєю сестрою ОСОБА_7

Поточний ремонт в даній квартирі було проведено більшою часткою працею їх батька та їх тітки, і за їх грошові кошти.

Платежі за користування комунальними послугами також більшою частиною вносилися їх батьком і їх тіткою.

Деяку частину вищевказаних платежів погасив ОСОБА_1, однак, він зробив це наполягаючи на тому, щоб ОСОБА_7 продала дану квартиру йому за мізерні кошти.

Однак, ОСОБА_7 не забажала укладати з ним договір купівлі-продажу даної квартири, заявляючи про те, що, по-перше, не є власником даного житла, а по-друге, бажає, щоб ця квартира після її смерті стала належати на праві власності її племінникам оскільки житлом вони не забезпечені і потребують в житлі.

За місцем своєї регістрціі в квартирі АДРЕСА_6 вони проживати фактично не мають можливості, оскільки в даній квартирі проживає ОСОБА_4, яка позбавлена ??батьківських прав відносно їх і веде аморальний спосіб життя.

Не відповідає дійсності і твердження ОСОБА_1 що між ними з ОСОБА_7О, мали місце сімейні відносини з наявністю взаємних прав і обов'язків.

Вони ніколи не були в сімейних відносинах, у них не було загального бюджету, єдиного побуту, вони не вели спільне господарство.

ОСОБА_1 ніколи не утримував ОСОБА_7 ОСОБА_11 не надавав їй необхідної допомоги в складних ситуаціях. Так, коли вона перебувала на лікуванні в лікарні, він ніколи не придбав для ОСОБА_7 лікарських препаратів, не провідував її. Всю необхідну допомогу ОСОБА_7 завжди надавала Надеева.Т.Ф - її свекров, та вони - її племінники, в тому числі, вони з ОСОБА_16 покупали за свої грошові кошти для ОСОБА_7 численні лікарські препарати.

Коли на початку 2013 року ОСОБА_7 тяжко хворіла і вже потребувала стороннього догляду, ОСОБА_1 взагалі виїхав з м Слов'янська і приїхав в м Слов'янськ тільки тоді, коли ОСОБА_7 померла і була ними похована. ОСОБА_1 навіть не запропонував їм ніякої допомоги у витратах на її похороня і поминальні обіди. ОСОБА_1 було навіть байдуже хто поховав ОСОБА_7 і де саме вона похована.

Таким чином, вважають, що судом за ними: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинно бути визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_7, а ОСОБА_1 повинен бути виселен з даної квартири, оскільки чинить перешкоди у здійсненні їх, встановлених законом прав, у тому числі право користування даною квартирою. Просять суд:

- визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_8, яка складається з 3 кімнат: одна з яких - пл. 14,7 кв.м., друга - пл. 7,2 кв.м., третя - пл.7,4 кв.м., всього житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., вартістю 108135 грн., в рівних долях за кожним з них на ? її частку;

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на їх користь витрати понесені по даній справі, у тому числі по сплаті судового збору та надання юридичної допомоги.

Ухвалою суду від 23.03.2016р. дані позови були об»єднані в одне провадження.

31.03.2016року до суду звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 з додатковою позовною заявою про виселення з житлового приміщення, обгрунтувавши її тим, що в їх зустрічній позовній заяві ними були обгрунтовані обидва вищевказані позовні вимоги, у тому числі вимога про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_9. Однак в резолютивній частині даної позовної заяви, їх вимога, щодо виселення ОСОБА_1 із даної квартири не була вказана, тому вони заявляють додаткові позовні вимоги та просять виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_10.

01.04.2016р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про доповнення своїх позовних вимог, в якій вказав, що підтримуючи підстави, викладені у позові від 15.02.2016року, у теперішній час він бажає уточнити раніш заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ОСОБА_7 отримала від нього за належну їй частку квартири 41000 грн., що підтверджено власноруч написаними нею розписками. ОСОБА_2 отримав від нього за належну йому частку квартири 20000 грн., що підтверджено власноруч написаними ним розписками. Таким чином, ОСОБА_7 і ОСОБА_2 мають перед ним сукупний борг у розмірі 61000 грн. і у разі задоволення зустрічних позовних вимог, з позивачів за зустрічним позовом підлягає стягненню на його користь 61000 грн. Просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 904/2010, реєстровий № 1-2639;

- визнати недійсними та скасувати записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_6, вчинені 19 квітня 2013 року: індексний номер витягу 2663469, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/6 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську індексний номер витягу 2661129, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1801606 від 19.04.2013 14:43:34 щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську;

- припинивши відповідно право власності ОСОБА_6 на 1/6 та 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську,

- визнати за ним, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру №1, яка розташована у будинку №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., як на майно, отримане ним за набувальною давністю;

- у разі задоволення зустрічних позовних вимог, стягнути з позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 61000 грн.

ОСОБА_1 до суду не зявився, надав заяву у якій просив справу розглянути без його участі, за участю його представника адвоката ОСОБА_17

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_17, вимоги позивача підтримала у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не визнала та дала пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві та у запереченні на зустрічну позовні заяву (а.с.133-134).

Словянська міська рада Донецької області, Відділ Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, які є відповідачами по основаному позову та третіми особами по зустрічному позову, до суду не зявились, надали свої заяви щодо розгляду справи без їх участі.

ОСОБА_4, яка є відповідачем по основному позову, та третьою особою по зустрічному позову, до суду не зявилась, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду даних позовних заяв.

У суді відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, свій зустрічний позов підтримав та пояснив, що на час смерті своєї бабусі ОСОБА_5, батька ОСОБА_2 та рідної тітки ОСОБА_7, він був неповнолітньою дитиною. Після смерті бабусі ОСОБА_5, яка померла 05 листопада 1998 року він з батьком мешкав у кв.№1 буд. №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, а у 2003р. переїхали в с. Петрівське, Харківської області, де батько працював. На той час його сестра ОСОБА_2 проживала з рідною сестрою батька ОСОБА_7, так як їх матір ОСОБА_4, відносно їх було позбавлено батьківських прав. В с. Петрівське він пішов до школи і навчався там у 1,2,3 класах. Через деякий час, він з батьком повернувся до м. Словянська у спірну квартиру. Понад рік вона проживали у даній квартирі, а потім батько та тітка вирішили разом проживати у будинку чоловіка ОСОБА_7 по вул. Бульварна, 84, м. Словянськ, а квартиру почали здавати на початку у ній жили цигані десь біля двох років, від яких залишилось брудно і батько з тіткою вирішили робити ремонт, а потім у 2011р. туди заселився ОСОБА_1, як квартирант. Після того, як померла його тітка - ОСОБА_7, він тричі приходив до квартири АДРЕСА_11, однак там нікого не було. Його батько та тітка разом їх з сестрою виховували, всі вони мешкали у буд. №84 по вул. Бульварна, 84, м. Словянськ, а коли батько та тітка померли, то опіку над ними взяла мати чоловіка тітки - ОСОБА_16 При житті тітка казали, що спірна квартира залишиться тому, хто раніше одружиться або вийде заміж. Тітка завжди відносилась до них, як до рідних дітей, оскільки сама дітей не мала. Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_1 приходив до бабусі ОСОБА_16 та просив продати йому цю квартиру, на щол остання не погодилась. Розписки, котрі залучені ОСОБА_1 до справи, не написані ані тіткою, ані його батьком. Йому нічого не відомо щодо будь-яких угод з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_1, щодо отримання будь-яких сум ОСОБА_7 від ОСОБА_1 Просив суд у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити, а їх з сестрою позов задовольнити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_18, вимоги ОСОБА_1 не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши у суді пояснення, аналогічні тим, які викладені у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників сторін ОСОБА_17 та ОСОБА_18, свідків: ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_16, ОСОБА_23, ОСОБА_24, дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовна заява та зустрічна позовна заява, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду позову по суті, суд приходить до висновку, що:

- вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають;

- вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у суді і підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_19 у суді показала, що вона з 1970 року мешкає у кв.№14, буд. №9 по вул. Бульварна, м. Словянськ, а в кв. №1 мешкала ОСОБА_5 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_25. ОСОБА_25 вийшла заміж та пішли жити до чоловіка, а ОСОБА_6 посадили. Після смерті ОСОБА_5 у квартирі ніхто а згодом повернувся ОСОБА_6, став проживати у даній квартирі, почав там скликати гульки, пянки, на що дуже сварились сусіди. ОСОБА_7 опікувалась дітьми ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Деякий час у квартирі проживали цигані, а потім туди поселився ОСОБА_1, можливо у 2003 році, точно не памятає. ОСОБА_1 зробив ремонт у квартирі, проживає там до теперішнього часу зі своєю сім»єю та матірю. Вона не памятає у якому році вийшла заміж ОСОБА_25, у якому році помер чоловік ОСОБА_5 та у якому році померла сама ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у АДРЕСА_12. Після смерті ОСОБА_5 - в 1998р., у квартирі понад рік ніхто не мешкав, а потім ОСОБА_25 засилила туди квартирантів. На початку там проживали дві дівчинки, потім молодий парень, а після нього - цигані, які комунальні послуги не сплачували, усі квитанції вона передавала ОСОБА_25, а коли уїхали, то залишили після себе бруд, і ОСОБА_25 розпочала робити там ремонт, все розруйнувала, привезла деякі будівельні матеріали, а потім пішла жити до свого чоловіка, полишивши ремонт. Особисто з ОСОБА_1 вона не спілкується, бачиться лише з його матірю. ОСОБА_26 доглядала дітей свого брата ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яких вона забрала ще малими і вона їй показувала, як пеленати дитину. ОСОБА_26 любила випити і на це її підштовхував її чоловік ОСОБА_27, який помер ще до смерті ОСОБА_26.

Свідок ОСОБА_21 у суді засвідчила про те, що ОСОБА_1 є її цивільним чоловіком з 2012 року, який на мешкав у АДРЕСА_13, а працював охоронцем у кафе «Міраж» м. Словянськ. З 2012 року, вона разом з ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі. За цей проміж часу до них у квартиру з відповідачів ніхто не приходив з вимогами про звільнення квартири. Разом з ними мешкає її донька, а з 2014р. матір ОСОБА_1 Їй не відомо, з ким раніше мешкав ОСОБА_1 За час їх спільного мешкання вони переклеїли на кухні шпалери.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показала, що вона є матірю ОСОБА_1, який протягом тривалого часу мешкає у квартирі АДРЕСА_14. Вона переїхали до сина у квартиру наприкінці 2014 року, коли у м. Дзержинськ розпочалось АТО і їх почали відпускати в безоплатні відпустка з шахти «Північна», де вона працювала. З 30.01.2015р. вона звільнилась з шахти і зараз постійно проживає у спірній квартирі разом з сином, його цивільною дружиною та донькою останньої. Син має і свою рідну доньку, яка разом з матірю у 2013 році виїхала за рубіж. На початку син приїздив до свого батька в с. Хрестище, але там не було роботи, тому він знайшов роботу у м. Словянськ та почав знімати там квартири. Одного разу він їй зателефонував та повідомив, що знайшов квартиру у занедбаному стані, але з подальшим її викупом. Це була квартира АДРЕСА_15. ОСОБА_11 сина їй відомо, що у даній квартирі до нього мешкала жінка зі своїми сином та донькою ОСОБА_11. Син почав мешкати у цій квартирі та поступово робити там ремонт: вставив вікно, а інші засклив, зробив ванну кімнату, туалет, кухню. До 2010 року ремонт сином було зроблено. Починаючи з 2004р. по 2008р. він віддавав гроші власниці квартирі, яка сказала, що треба погасити заборгованість за комунальні послуги і дана сума увійде до вартості квартири, що і було зроблено сином. ОСОБА_11 гарно спілкувався з ОСОБА_7, а у 2013 році остання попала до лікарні та померла. З 2004 року вона приїздила до даної квартири, але ніколи не бачила там ОСОБА_7 З того часу, як вона почала постійно жити у спірній квартирі, туди ніхто не приходив, ніяких вимог щодо виселення не предявляв, вона як переселенець зареєстрована у даній квартирі. Син постійно зареєстрований у в м. Дзержинську, зараз м. Торець, у тій квартирі, де постійно зареєстрована і вона.

Свідок ОСОБА_16 у суді пояснила, що вона є матірю чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_27, з яким ОСОБА_7 одружилась у 1984 році і який помер до смерті ОСОБА_26. Вона знала ОСОБА_5, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі своїм сином ОСОБА_20 та донькою ОСОБА_7. Після одруження ОСОБА_7 переїхала жити до свого чоловіка на вул. Бульварна,84, м. Словянськ, але постійно була зареєстрована у квартирі, у якій залишились мешкати ОСОБА_5 з сином ОСОБА_28. Після смерті ОСОБА_5 там залишився жити ОСОБА_6, а ОСОБА_7 увесь цей час приходила допомагала, як матері, так і Сашкові. ОСОБА_6 був одружений, але з ОСОБА_4 не мешкав, а у 2011 році остання була позбавлена батьківських прав стосовно своїх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Дітей забрала ОСОБА_7, але не вспіла зробити опікунство, так як не мала часу - доглядала за дітьми та працювала у дитсадку «Топольок». В 2011р. помер ОСОБА_6, потім її син ОСОБА_29, а 26 квітня 2013р. померла і сама ОСОБА_7. Десь у вересні-жовтні 2011року вона зробила на себе опікунство над неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_2. ОСОБА_6 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі своїм сином ОСОБА_6, поки останній не ходив до школи, а потім ОСОБА_6 поїхав на роботу у іншу область, взяв з собою сина ОСОБА_30, де останній там пішов до школи та провчився три класи, а по поверненню вони ще деякий час жили у спірній квартирі. ОСОБА_26 впускала до квартири квартирантів, у тому числі і циган, після яких деякий час у квартирі ніхто не жив, так як ОСОБА_7 з ОСОБА_27 почали робити ремонт, а потім туди, як квартирант, заселився ОСОБА_1. В березні квітні 2013 року ОСОБА_7 дуже захворіла, лежала у лікарні, вона разом з дітьми її провідувала, надавала гроші для придбання ліків, а перед смерті ОСОБА_26 їй сказала, що квартира буде дітям, так як вона їх дуже любить. Після того, як ОСОБА_4 позбавили батьківських прав стосовно дітей, ОСОБА_7 почала збирати документи для оформлення опіки над дітьми, але почала вживати спиртні напої та затягувати з цим. Тобі вона вирішила на себе зробити опіку над дітьми, при цьому, що всі обовязки по утриманню та вихованню дітей полягли на ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_7, у серпні 2013р. ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою від себе та від ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті рідної тітки ОСОБА_7, але їй у прийняття спадщини було відмовлено. Ані після смерті ОСОБА_2, ані після смерті ОСОБА_7 особисто вона не зверталась з заявами до нотконтори, так як вважала, що є власністю дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Після похорон ОСОБА_7 вони намагались попасти до квартири, але не мали можливості, вона була зачинена. Вона з ОСОБА_7 була у нормальних стосунках, але ніколи не чула від неї, що вона бажає зробити відчуження квартири.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні показала, що вона працює молодшою медичною сестрою у хірургічному відділенні №1 лікарні де лежала ОСОБА_7, до якої постійно приходили ОСОБА_16, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та її молодша сестра ОСОБА_20, оскільки ОСОБА_7 є її двоюрідною сестрою. ОСОБА_5 була її рідною тіткою, тому вона знає, що після її смерті у квартирі АДРЕСА_15, продовжував жити ОСОБА_6 разом зі своїм сином ОСОБА_30, а потім він виїздив до Харківської області на роботі, забирав з собою сина, де той навчався у школі, а коли вони повернулись продовжили жити у спірній квартирі. При зустрічі, вона від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знала, що ті розпочали робити ремонт, але ніяк не можуть його закінчити. Вони казали, що дана квартира буде ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Останній час ОСОБА_6 часто приходив до неї додому, вона теж приїздила додому до ОСОБА_7, де вони всі проживали. ОСОБА_6 помер у лікарні від інсульту.

Свідок ОСОБА_24 у суді пояснив, що він є хрещеним батьком ОСОБА_2 за проханням її тітки ОСОБА_7, яка на той час виховувала дану дитину, якої не було ще року. Вони на той час проживали усі разом у квартирі АДРЕСА_15. Після смерті ОСОБА_5 вони деякий час жили у квартирі, потім ОСОБА_6 поїхав на заробітки, забравши з собою ОСОБА_3, а ОСОБА_7 з чоловіком ОСОБА_27 та ОСОБА_2 перейшли жити у буд. №84 по вул. вул. Бульварна, м. Словянськ, впустивши до квартири квартирантів. Після повернення з заробіток, ОСОБА_6 повернувся до даної квартири, деякий час там прожив з сином, а потім перейшов до ОСОБА_7, так як у квартирі вони почали робити ремонт. Йому відомо, що у спальні та залі вони поклеїла шпалери, що ще робили йому невідомо. ОСОБА_11 він взнав, що дана квартиру вона передасть дітям.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Квартира№1 у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську Донецької області належала ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (до шлюбу Грек) ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р., кожному по 1/3 частці.

05 листопада 1998 року у місті Словянську померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина у складі 1/3 частки квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були її діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які фактично прийняли спадщину, оскільки мешкали разом зі своєю матірю у квартирі АДРЕСА_16, були там зареєстровані та подали заяви про прийняття спадщини, у звязку з чим у Першій Словянській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за № 904/2010 (а.с.201-212).

На час смерті ОСОБА_5 на 05 листопада 1998 року, діяв Цивільний кодекс України, в редакції 1963р., де в статті 549 вказано, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, у суді було встановлено, що після смерті своєї матері - ОСОБА_5, спадщину прийняли її діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном 1/3 часткою квартири АДРЕСА_16.

Після закінчення 6-тимісячного строку, кожен з ним - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, стали власниками по ? частці вищевказаної квартири, незважаючи на те, що дане своє право не зареєстрували у КП «Бюро технічної інвентаризації» у м. Словянську.

Починаючи з листопада 1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпоряджаються належним їм майном до квартири впускають квартирантів, починають робити ремонт у квартирі і з метою належного оформлення своїх прав на ? частку квартири АДРЕСА_16, 07.10.2010 року звертаються з заявою до Першої Словянської державної нотаріальної контори, де і була заведена спадкова справа за № 904/2010.

Маючи право на ? частку квартири АДРЕСА_16, ОСОБА_6, 06 січня 2011 року помер у місті Словянську (а.с.116).

На час його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р, та з 1/6 частки даної квартири, яка йому фактично належить після смерті його матері ОСОБА_5.

На дату смерті ОСОБА_2- 06 січня 2011 року, діяв Цивільний кодекс України, в редакції 2004р.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Виходячи з положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, у тому числі діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями ОСОБА_6 є його діти - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.113) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.114), і дружина - ОСОБА_4, з якою на день смерті ОСОБА_2 перебував у шлюбі, але фактично з нею не проживав, а батьки вже померли.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_6, його діти були неповнолітніми, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України, де вказано що малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу - відмова від прийняття спадщини.

Виходячи з вимог вищевказаної статті, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_6, померлого 06.01.2011р., оскільки не зверталися з заявами відмова від прийняття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 1220 ЦК України вказує, що часом відкриття спадщини є день смерті особи …

Таким чином, на 06.01.2011р. неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину та мали право на ? частку квартири АДРЕСА_16, яка належала їх батькові - ОСОБА_6.

Цим майном, яке дісталось неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спадок, мав право розпоряджатись опікун або піклувальник з дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочинів, щодо нерухомого майна дитини, який надається в разі гарантування збереження іі права на житло. Такого дозволу ніхто з осіб, які піклувались неповнолітніми не отримував.

У суді з достовірністю було встановлено, що ОСОБА_7 12.07.2012 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5, померлої 05.11.1998р., і складається з 1/3 частки частку квартири АДРЕСА_16 (а.с.210).

ОСОБА_7 померла 26 квітня 2013 року (а.с.117).

На час її смерті відкрилась спадщина, яка складається з право власності на ? частку квартири АДРЕСА_16.

Оскільки на час смерті у ОСОБА_7 близькими родичами були лише діти рідного брата ОСОБА_2 племінники ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, 20.01.1997року народження, які на час смерті своєї рідної тітки на 26 квітня 2013 року були неповнолітніми, а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України, де вказано що малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу - відмова від прийняття спадщини.

Виходячи з вимог вищевказаної статті, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї рідної тітки ОСОБА_7, померлої 26.04.2013р., оскільки не зверталися з заявами відмова від прийняття спадщини.

Таким чином, у суді з вірогідністю було встановлено, що після смерті ОСОБА_7, померлої 26.04.2013р., спадщину у вигляді ? частки квартири АДРЕСА_16, прийняли її рідні племінники - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, 20.01.1997року народження.

Права неповнолітніх дітей охороняються Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства» та іншими законами і нормативними актами.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 23 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, слідує, що: свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження у суді і підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи і виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири, так як її власники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не маючи особистого житла, мають намір нею розпорядитись, як власники на свій розсуд, а ОСОБА_1, не звільняючи їх житло та маючи прописку у іншому місці Донецької області, порушує їх права власників.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, враховуючи вище вказані обставини, а також той факт, що у судовому засіданні представник ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би вказував на те, що, дійсно, ОСОБА_1 з 2004 року добросовісно заволодів чужим майном - квартирою №1 у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_20, ОСОБА_19, та ОСОБА_16, які вказали на те, що дійсно ОСОБА_1, з дозволу власників квартири АДРЕСА_16, заселився як квартирант в дану квартиру та почав мешкати, але з якого конкретно часу, вказати не можуть. ОСОБА_7 та інші члени її родини приходили до квартири, оглядали її стан, цікавились погашенням комунальних послуг та інше.

Крім цього, у своєму позові ОСОБА_1, а у суді його представник, вказали на те, що у квартирі АДРЕСА_17, проживала та була зареєстрована тільки ОСОБА_7, яка на час знайомства з ОСОБА_1 не мала постійного місця роботи, потребувала тривалого лікування від наявних в неї захворювань, а у звязку із відсутністю в неї засобів для існування, надала обяву про здачу житла у піднаймання. При розмові з ОСОБА_7 виявилося, що квартира є трикімнатною, в неї є ізольовані кімнати, наявна велика заборгованість по сплаті за комунальні послуги та ОСОБА_7 не є одноосібним власником житла, а оскільки ОСОБА_1 мав велику потребу у житлі, а ОСОБА_7 - потребу у щомісячному грошовому утриманні, та побоювалась, що за борги квартиру можуть відібрати, після консультацій з юристом Поляков Д.В. та Надєєва Л.О. вирішили укласти договір довічного утримання.

Вказане вище лише підтверджує той факт, що до квартири АДРЕСА_17 ОСОБА_1 вселився як квартирант.

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_22, яка є матірю ОСОБА_1, на даний час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому є зацікавленою особою щодо вирішення спору на користь ОСОБА_1

Крім того, викладені ОСОБА_1 обставини, вказують на те, що при вселенні до квартири, йому було відомо, що дана квартира належить не тільки ОСОБА_7, а ще є і інший її власник. Також, при зверненні до суду ОСОБА_1 вказав відповідачами, крім Словянської міської ради, також дітей ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що у свою чергу свідчить про відомість існування даних осіб позивачеві ОСОБА_1 та те, що дані неповнолітні особи є правонаступниками після смерті свого батька ОСОБА_2 та своєї тітки ОСОБА_7

Також, у своєму позові ОСОБА_1, а у суді його представник, вказали на те, що ОСОБА_1 надавав ОСОБА_7 кошти на оформлення документів на право власності у порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_5, а ОСОБА_7, діючи у своїх інтересах та у інтересах свого брата - ОСОБА_2, на підставі довіреності, оформила свідоцтва про право на спадщину після смерті їх матері. Фактично він та ОСОБА_7 мали взаємні права та обовязки, що є складовою визначення поняття сімя, яке передбачено статтею 3 Сімейного Кодексу України.

ОСОБА_7, повідомляла його про вчинені нею дії по оформленню спадщини, а саме - отримання довіреності від свого брата, отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса та реєстрацію зазначених свідоцтв у реєстраційній службі.

Однак, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком, та донькою свого брата - ОСОБА_2, в потім з рідним братом та його сином ОСОБА_3, мешкала по вул. Бульварна, 84, у місті Словянську, і ніколи разом з ОСОБА_1 у одній квартирі не мешкала і тим паче не вели спільного господарства. Коли ОСОБА_7 перебувала на лікуванні в лікарні, лікарські препарати для хворою покупала за свої грошові кошти ОСОБА_16 - її свекров, її племінники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 провідувала її, а на початку 2013 року ОСОБА_7 тяжко хворіла і вже потребувала стороннього догляду, то ОСОБА_16, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почергово доглядали її, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_31 та свідка ОСОБА_23, ОСОБА_1 взагалі не навідував ОСОБА_7, не надав їй ніякої допомоги, а виїхав з м Слов'янська і приїхав тільки тоді, коли ОСОБА_7 померла і була похована, де саме - ОСОБА_1 не знає.

Таким чином, обґрунтовуючи добросовість володіння даною квартирою, ОСОБА_1 посилається на те, що в 2004 році між ним та ОСОБА_7 було укладено договір довічного утримання, однак даний договір не було посвідчено нотаріально, і на даний час він є не дійсним, оскільки, згідно положень статті 745 ЦК України, договір довічного утримання повинен бути посвідчений нотаріально, а також згідно положень статті 203 ЦК України, не був зареєстрований у відповідному державному реєстрі, а тому не визнається судом законним та допустимим доказом, що підтверджує і обгрунтовує позовні вимоги ОСОБА_1

Крім того, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказував на нібито укладання з ОСОБА_7 договору довічного утримання, він ще посилався на те, що сплачуючи частину платежів в погашення заборгованості по спірній квартирі, надаючи грошові кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_2 під розписки, він робив це з тією метою, щоб власники продала йому дану квартиру. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7, маючи всі підстави для укладання договору купівлі-продажу, не забажала укладати з ОСОБА_1 такий договір, тим самим висловлюючи своє бажання щоб квартира АДРЕСА_16, після її смерті стала належати на праві власності її племінникам, оскільки житлом вони не забезпечені. Крім того, з наданих ОСОБА_1 розписок, вбачається, що вони написані однаковим почерком, що у своє чергу має свідчити про те, що їх писало одна і таж особа, а це ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_7, що у свою чергу підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_16 та відповідача ОСОБА_3

Таким чином, обгрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1, вказав дві підстави для задоволення своїх позовних вимог, ще нібито укладені між ним та ОСОБА_7 угод - договору довічного утримання ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_16, при цьому жодна з цих підстав не знайшла свого підтвердження у суді ані письмовими доказами, ані поясненнями свідків.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, які відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат,пов'язаних з розглядом справи.

Частина 3 ст. 79 ЦПК України передбачає, що До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи,належать витрати на правову допомогу.

Представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_18, надана суду квитанція про оплату правової допомоги у розмірі 3000 грн.(а.с.213), а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 1500 грн., кожному.

Крім цього, при подачі зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплати судовій збір у сумі 551,20 грн. (а.с.88) та 531 грн. (а.с.91), які також підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у сумі 541,10 грн., кожному.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,10,11,57,58,62,64,79,88,209ч.3,212-215 ЦПК України, статтями 203,328,745.1217,1218,1220,1223,1268,1273 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику в справах про спадкування , суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянської міської ради Донецької області, Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, припинення права власності, визнання права власності залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 - про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, виселення з квартири задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН - НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на ? частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_8, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., вартістю 108135 грн.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом на ? частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_8, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., вартістю 108135 грн.

Виселити ОСОБА_1, 07 липня 1980р.н., ІПН-, з квартири АДРЕСА_8.

Стягнути з ОСОБА_1, 07 липня 1980р.н., ІПН-, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН - НОМЕР_2, судові витрати у сумі 2041,10 грн. (ОСОБА_32 тисячі сорок одна 10 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1, 07 липня 1980р.н., ІПН-, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН - НОМЕР_3, судові витрати у сумі 2041,10 грн. (ОСОБА_32 тисячі сорок одна 10 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: