АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/597/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/1251/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до кредитного договору від 27 червня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 30179.25 долара США, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 27 червня 2022 року. Однак, відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, чим порушив його умови і станом на 14 квітня 2016 року його заборгованість становить 133134.33 долара США, що складається із наступного:

-23798.25 долара США - заборгованість по кредиту;

-18820.36 долара США - заборгованість по процентах за користування кредитом;

-5016.06 долара США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-85499.66 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Крім того, від вищевказаної суми заборгованості слід відняти суму в розмірі 59285.95 долара США, яка була стягнута згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2013 року з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

З урахуванням даної суми різниця заборгованості становить 73848.38 долара США, а також штрафи відповідно до договору:

-9.81 долара США - штраф (фіксована частина);

-3692.42 долара США - штраф (процентна складова).

Тому, заборгованість до стягнення з відповідачів становить 77550.61 долара США, що за курсом 25.48 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 квітня 2016 року становить 1975989.56 грн.

Що стосується позовних вимог до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позивач посилається на те, що в забезпечення виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договори поруки, тому вони несуть відповідальність як солідарні боржники із відповідачем ОСОБА_3 за невиконання ним зобов'язань за кредитним договором №TES0GK від 27 червня 2008 року.

Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 77550.61 долара США, що за курсом 25.48 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 квітня 2016 року становить 1975989.56 грн.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, укладаючи договора поруки, поручителі вказали, що ознайомлені з умовами кредитного договору, тобто були згодні із умовами договорів. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання представник апелянта не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №TES0GK, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 30179.25 долара США, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 27 червня 2022 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов'язання згідно з договором та видав відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 30179.25 долара США.

Відповідно до п.8.3 вищевказаного кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

27 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №TES0GK, з метою забезпечення виконання взятого на себе відповідачем ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором від 27 червня 2008 року.

Згідно вищевказаного договору іпотеки відповідачі надали позивачу в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка сторонами оцінена у 36000.00 доларів США.

16 квітня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Заліщицького районного суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вищевказаним рішенням суду від 21 травня 2009 року позовні вимоги банку, які на той час складали 26061.65 долара США, задоволено та звернено стягнення заборгованості за кредитним договором №TES0GK від 27 червня 2008 року на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 реалізована.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.2 та п.18.10 договору іпотеки №TES0GK - іпотекою забезпечується виконання зобов'язання іпотекодавцем за кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також здійснення забезпечених іпотекою вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 являється як позичальником по кредитному договору №TES0GK від 27 червня 2008 року, так і заставодавцем квартири АДРЕСА_1 Тернопільської області.

Згідно п.42 абз.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця.

Враховуючи, що банком реалізовано предмет іпотеки, що забезпечував виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором №ТЕ80ОК, та передбачення при укладенні договору про забезпечення іпотекою вимог позивача в повній мірі, незалежно від їх розміру, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити за його безпідставністю.

Кошти, здобуті позивачем від реалізації предмету іпотеки, повинні були в повній мірі, як це зазначено в договорі іпотеки, покрити заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Доказів про реалізацію предмета іпотеки та ціну, за яку реалізовано квартиру, належну колись ОСОБА_3, представник позивача суду не надав, що не дає змоги підтвердити чи спростувати твердження представника позивача про те, що коштів від реалізації квартири вистачило лише на погашення відсотків за кредитом.

Відповідно до договорів поруки від 27 червня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 являються поручителями перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором №ТЕ80ОК від 27 червня 2008 року.

Згідно п.11 вищевказаних договорів поруки - порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст.559 ч.1 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ст.598 ч.1 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перед позивачем по кредитному договору №ТЕ80вК від 27 червня 2008 року є припиненим, оскільки воно виконано в повній мірі, отже є припиненою також порука відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта про те, що між сторонами правовідносини не припинені, оскільки кошти, здобуті позивачем від реалізації предмету іпотеки повинні були в повній мірі, як це зазначено в договорі іпотеки, покрити заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів