У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням №1 по пров. Лісний в с. Студянка Дубенського району Рівненської області ОСОБА_3.

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловий будинок №1 по пров. Лісний в с. Студянка Дубенського району Рівненської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводить, що судом проігноровано покази свідка ОСОБА_4 з приводу того, що ОСОБА_3 за власним бажанням залишила помешкання і перейшла жити до іншого чоловіка, будинком не цікавилась, комунальні послуги не сплачувала, особистих речей в будинку не залишала.

Стверджує, що рішення базується лише на поясненнях ОСОБА_3 та їхньої доньки ОСОБА_5, жодного документального доказу його неправомірної поведінки, наявності особистих речей в будинку, в якому зареєстрована відповідачка суду не надано, що спростовується й комісійними актами про відсутність ОСОБА_3 за місцем її реєстрації та відсутності її особистих речей, які відповідачкою не оскаржувались, члени комісії в судове засідання не викликались.

За викладених обставин просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове, яким первісний позов задовольнити повністю, в зустрічному позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2 травня 1988 року до 10 серпня 2007 року.

ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок №1 по провулку Лісний в с. Студянка Дубенського району Рівненської області (а.с.6-7), який придбаний в 1985 році, тобто до укладення в 1988 році шлюбу з ОСОБА_3

У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 визнав той факт, що фактично бажає втрату права користування житловим приміщенням відповідачкою із обох будинків, які є на території господарства, в тому числі і того, який будували під час шлюбу. Із вимогами узаконити самочинне будівництво нікуди не звертався, питання про поділ майна між сторонами не ставилось.

Згідно актів комісії від 27 травня 2015 року №286, 11 серпня 2015 року №486, 15 жовтня 2015 року №640, 12 листопада 2015 року №700 у господарстві дійсно прописані сторони у справі, та зазначено, що зі слів сусідів та власника будинку речей та документів у господарстві ОСОБА_3 немає (а.с.8-11).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на праві власності з 2010 року належить житловий будинок в с. Студянка по вул. Сидоріна, 3а Дубенського району Рівненської області (а.с.34-36).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 10 лютого 2016 року №12 встановлено, що вищевказаний будинок 1939 року побудови, потребує капітального ремонту і по своїй суті є аварійним (а.с.37).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи в первісному позові та задовольняючи зустрічні позовні вимоги послався на приписи ст.ст.319,391,405 ЦК України, ст.ст.9,64,156 ЖК України та виходив з необґрунтованості позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та доведеністю достатніми доказами вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ч.1, 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не проживала у будинку ОСОБА_1 з поважних причин, а саме у звязку з діями останнього, який зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки без причини, ображав в присутності дитини, створив умови неможливого спільного проживання, що не спростовано ОСОБА_1 доводами апеляційної скарги та під час апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_3 змушена була залишити місце проживання за місцем прописки. Зазначені обставини встановлені рішенням Дубенського міськрайонного суду від 10 серпня 2007 року при розірванні шлюбу.

У звязку з цим та у відповідності до приписів ч.2 ст.405 ЦК України не можна вважати відсутність ОСОБА_3 за місцем прописки без поважних причин понад один рік.

Доводами апеляційної скарги не спростовано висновки місцевого суду, протилежного не доведено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді С.В. Боймиструк

ОСОБА_6