Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/423/16-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Житомир про стягнення одноразової грошової допомоги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 10250 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала на підприємстві відповідача з 19 вересня 1977 року по 16 липня 2015 року та була звільнена за власним бажання у звязку із виходом на пенсію. Заробітна плата їй була виплачена своєчасно і повністю. Однак, підприємством були порушені положення пункту 25 колективного договору, оскільки не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 5 місячних окладів, передбачених працівникові при виході на пенсію, яка не входить в структуру заробітної плати (посадовий оклад за кожні пять років, відпрацьовані в дорожній галузі України, але не більше пяти посадових окладів). Позивач працювала у відповідача на різних посадах, однак останній час перед звільненням на посаді бухгалтера філії «Овруцький райавтодор» з посадовим окладом 2050 грн. на місяць. Її трудовий стаж в дорожній галузі України становить 38 років, а тому вважає, що відповідач був зобовязаний виплатити їй при виході на пенсію 10250 грн. одноразової грошової допомоги.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема, судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Суд не дав оцінку протилежним за змістом довідкам, які надані представником відповідача щодо її звернення до профкому підприємства з проханням вирішити питання надання грошової допомоги і не вирішив клопотання про постановлення окремої ухвали у звязку із виявленням підробки документів по справі. Крім того, судом було безпідставно відхилено клопотання про витребування доказів з метою підтвердження факту наявності коштів на рахунках підприємства на час її звільнення. Також просила винести окрему ухвалу по факту підробки документів відповідачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається із матеріалів справи 16 липня 2015 року позивач звільнилася у звязку із виходом на пенсію з посади бухгалтера філії «Овруцький райавтодор» дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі підприємство), де працювала на різних посадах починаючи з 19 вересня 1977 року.

Згідно ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, ї є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Пунктом 25 колективного договору підприємства із внесеними змінами і доповненнями від 04 травня 2011 року передбачено, що працівникам перед виходом на пенсію по досягненню пенсійного віку, які своєю сумлінною працею зробили значний внесок в розвиток підприємства і заслужили повагу в колективі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі одного посадового окладу за кожні пять років, відпрацьовані в дорожній галузі України (але не більше пяти посадових окладів). Стаж роботи для вищевказаної виплати враховується як і для виплати винагороди за вислугу років. Одноразова допомога нараховується за пропозицією профспілкового комітету. Одноразова допомога, одноразові заохочення надаються за наявності фінансових можливостей та прибутку (а.с. 9, 37).

Положеннями ст. 9-1 КЗпП України передбачено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Судом встановлено, що позивач після звільнення звернулася до начальника філії підприємства з проханням виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 5-ти її посадових окладів, яка становить 10250 грн. Розгляд цього питання було доручено голові профспілкового комітету. Безпосередньо до профспілкової організації підприємства позивач не зверталася, протокол засідання профкому відсутній.

Проте, на адресу Директора ДП «Житомирський облавтодор» було направлене спільне клопотання начальника філії підприємства та голови профспілкового комітету філії «Овруцький райавтодор» з проханням надати дозвіл на виплату одноразової грошової допомоги бухгалтеру ОСОБА_2 (а.с. 20).

Згідно листа-відповіді підприємства від 21 липня 2015 року № 197, ДП «Житомирський облавтодор» не заперечує проти виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у розмірі 5-ти посадових окладів згідно умов колективного договору. Виплату надавати при умові наявності чистого прибутку та відсутності перевитрат по фонду оплати праці. (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що: 1)позивач звернулася до суду із порушенням строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, і не довела належними доказами поважність причин пропущення цього строку; 2) ОСОБА_2 не зверталася із відповідною заявою про надання одноразової грошової допомоги до профспілкового комітету підприємства, вказане питання не розглядалося на засіданні профспілкової організації; 3) філія «Овруцький райавтодор» ДП «Житомирський облавтодор» на час звільнення позивача була збитковим підприємством.

Колегія суддів звертає увагу на наступне, в тексті п.25 колективного договору не передбачено умови нарахування одноразової грошової допомоги з наявністю звернення особи, яка претендує на таку допомогу, із заявою до профспілкової організації підприємства.

У колективному договорі зазначено, що одноразова допомога нараховується за пропозицією профспілкового комітету.

Судом встановлено, що така пропозиція викладена у спільному клопотанні начальника філії «Овруцький райавтодор» та голови профкому. Тому висновок суду в цій частині є безпідставним.

Не може також бути підставою відмови у задоволенні позову порушення позивачем строку звернення до суду, якщо судом встановлені обставини та досліджені докази, які по суті підтверджують необґрунтованість позовних вимог.

Так, згідно фінансових документів, які були досліджені апеляційним судом, зокрема: копії балансу за 1-ше півріччя 2015 року філії «Овруцькиц райавтодор»; консолідованого балансу (Звіту про фінансовий стан) на 30 червня 2015 року, на 31 грудня 2015 року ДП Житомирський «Облавтодор»; довідкової інформації по окремих показниках фінансово-господарської діяльності ДП Житомирський «Облавтодор» за 1-ше півріччя 2015 року та за 9 місяців 2015 року, підприємство було збитковим на час звільнення позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приймає тільки ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач доказів у спростування наданих відповідачем фінансових документів не надала і такі не були встановлені судом.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність прибутку на підприємстві зумовлює неможливість виплати одноразової грошової допомоги позивачу при її звільненні.

Відтак, саме відсутність прибутку на підприємстві, що підтверджується дослідженими судом доказами, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відсутні також і підстави постановлення окремої ухвали з приводу заяви позивача про підробку документів відповідачем, оскільки до матеріалів справи долучена копія постанови про закриття кримінального провадження від 10 червня 2016 року за матеріалами досудового розслідування, внесеного до реєстру досудових розслідувань за № 0000373 від 24.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (а.с. 103).

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті справедливе і законне рішення, а необгрунтоване посилання суду на певні підстави відмови у задоволенні позовних вимог на правильність судового рішення не впливає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: