АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7542/16 Головуючий у 1 інстанції - Ладиченко С.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Котули Л.Г.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просила винести рішення, яким відшкодувати з відповідача на її користь кошти у сумі 138.935 грн.32 коп., що складає вартість безпідставно набутого майна - 9/32 частин квартири АДРЕСА_1.

Зазначала, що згідно рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року, припинено право власності ОСОБА_3 на 9/32 частин квартири АДРЕСА_1, та визнано право власності на цю частину квартири за ОСОБА_2.

Указаним рішенням також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 384.762 грн.38 коп., як вартість належної ОСОБА_3 частки квартири, які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва 17.06.2014 року /а.с.17-20, 21-24/.

За розрахунком позивача, дійсна ринкова вартість 9/32 частин квартири АДРЕСА_1, на час набрання рішенням законної сили (ухвала Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року) була вищою на 138.935 грн.32 коп., ніж сума, яку вона отримала в порядку компенсації (384.762 грн.38 коп.), і яку вона просить стягнути з відповідача, як вартість безпідставно набутої частини квартири.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено /а.с. 86-91/.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.04.2016 року відмовлено ОСОБА_2 в перегляді заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2015 року /а.с.145-146/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі /а.с.150-154/.

Скаржник послався на те, що, задовольняючи позов, суд безпідставно застосував ст.1212 ЦК України, якою врегульовані відносини щодо безпідставного набуття майна. Однак, зазначив скаржник, відповідачка ОСОБА_2 набула спірне майно у відповідності з рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, тобто, на законних підставах.

Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що відповідачем, згідно з рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, внесено на депозит суду кошти у сумі 384.762 грн.38 коп., як компенсацію вартості майнової частки відповідача.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити. Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року, на підставі ст.365 ЦК України, припинено право власності ОСОБА_3 на 9/32 частин квартири АДРЕСА_1, що відповідає площі 4,5 кв.м. квартири, та визнано право власності на указану частку квартири за ОСОБА_2. Указаним рішенням також, в порядку компенсації за втрачену частку у праві власності на квартиру, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 384.762 грн.38 коп., які були попередньо внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва /а.с.17-20, 21-24/.

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення безпідставно набутих відповідачкою ОСОБА_2 138.935 грн.32 коп. коштів, позивач ОСОБА_3 виходить з того, що указана сума складає різницю між виплаченими їй 384.762 грн.38 коп. та дійсною вартістю частки квартири, відносно якої її право власності припинено.

Послалась на те, що відповідно до Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 18.09.2015 року, станом на час набуття чинності рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, дійсна вартість 9/32 часток квартири АДРЕСА_1 становила 523.697 грн.38 коп./а.с.47-68/.

Судом встановлено, що Голосіївський районний суд м.Києва, зобов»язуючи ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_3 компенсацію у сумі 384.762 грн.38 коп., керувався висновком експерта КНДІСЕ від 13.02.2013 року за №5555/12-42, виконаного за ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва /а.с.27-46/.

Встановлено також, що в касаційному порядку рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року та ухвала Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року не оскаржувались.

Про скасування рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року за нововиявленими обставинами позивачка ОСОБА_3 також не зверталась.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_3, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із аналізу ст.1212 ЦК України, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З урахуванням викладеного, вбачається що позивачка безпідставно посилається на ст.1212 ЦК України, оскільки відповідачкою отримано у власність 9/32 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі судового рішення, яке набрало чинності, тобто, на підставах, передбачених законом.

При цьому, питання вартості майна, яке набула ОСОБА_2 вирішене судом у передбаченому законом порядку, тобто, вартість спірної 9/32 частки квартири АДРЕСА_1 визначена згідно експертного висновку.

На стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачці ОСОБА_3 було відомо розмір визначеної експертним шляхом вартості 9/32 часток квартири у сумі 384.762 грн.38 коп., право власності на яку, від ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_2. З указаним розміром компенсації вона погоджувалась, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції ця сума (384.762 грн.38 коп.), за твердженням позивачки, відповідала дійсній вартості спірної частки квартири.

Таким чином, позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, фактично вимагає змінити рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року шляхом звернення до суду з позовом про зміну цього рішення.

Між тим, позивачка ОСОБА_3 не оскаржувала указане рішення, а також ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року, якою це рішення залишене в силі, до касаційної інстанції і не просила скасувати це рішення за нововиявленими обставинами.

Тобто, позивачка просить внести зміни в судове рішення, яке набрало чинності, шляхом, що не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Отже, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року, яким припинено право власності ОСОБА_3 на спірну частку квартири, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 384.762 грн.38 коп., ухвалене у відповідності до вимог закону і на всебічно з»ясованих обставинах, а тому це рішення може бути змінене чи скасоване лише у передбаченому законом порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

В порядку розподілу судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК України належить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1.529 грн.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1.529 (одна тис. п»ятсот двадцять дев»ять) грн.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді