Справа № 461/251/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/275/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Левика Я.А.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта ОСОБА_2, представників апелянта Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості» - ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви - ОСОБА_8, представника третьої особи Львівської міської ради - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська міська рада, Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 та Львівська обласна історико - просвітницька правозахисна організація «Меморіал» звернулись в суд з позовом до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища. Зокрема, в остаточно уточнених позовних вимогах позивачі просили суд зобовязати відповідачів (солідарно) відновити попереднє становище, яке існувало станом на 08.11.2013 року і визначене в паспорті памятки стосовно Комплексу споруд Памятки історії, архтекрури, місобудування «Український шпиталь Народної лічниці імені Митрополита ОСОБА_10 ХVIII ст., 1938 р. на вул. Озаркевича, 4 у м. Львові. Комплекс». При цьому, позивачі просили привести відновлення попереднього становища шляхом проведня реставрації Комплексу споруд (в частині споруди ХVIII ст.) за проектом, розробленим спеціалізоаним Деравним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково - розвідвальний інститут «Укрзахідпроектреставрація».

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року оскаржили позивачі - ОСОБА_2 та Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація Меморіал.

В обґрунтування апеляційної скарги обоє позивачів посилаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно, підлягає скасуванню.

Зазначають, що відповідно до паспорта обєкта культурної спадщини та облікової картки обєкта культурної спадщини, комплекс споруд Український шпиталь Народної лічниці імені митрополита ОСОБА_10, створений у XVIII (1938 року) - XX століттях, ох. № 233, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Озаркевича, 4, як памятка архітектури місцевого значення взята на державний облік рішенням сесії Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 року. До обєктів комплексу входять: новий корпус лічниці, 1938 року побудови; старий корпус лічниці (XVIII століття, 1903 року), огорожа з брамою 1938 року. На території пам»ятки розташовані обєкти, які формують комплес Шпиталю Народної Лічниці: старий корпус, ХVIII століття партерова будівля, новий корпус, 1938 року побудови чотирьох поверхова будівля, огорожа з брамою, 1938 року побудови, гаражі 1941, 1990 років побудови, подвіря, сад із студнею. Ділянка неправильної форми, що творить єдину функціональну цілісність: чотирьохповерховий головний корпус шпиталю та гаражі, розташовані в межах червоної лінії вулиці; їх обєднує мурована огорожа з брамою та фірткою; партерів старий корпус у глибині ділянки з відкритим подвірям з чола. З тилу головного корпусу розташований сад з групами декоративних кущів, квітниками; посеред саду збережена металева студня з помпою, а також встановлений металевий хрест на поховання з часу Другої світової війни, подвіря заасфальтоване.

З наведеного вбачається, що памятка з усіма її складовими підлягає охороні, відповідно до чинного законодавства, крім того, памятка входить в межі історичного ареалу м. Львова, в зону охорони ландшафту.

Таким чином, суд першої інстанції, при ухваленні рішення повністю проігнорував фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки і, в порушення норм матеіального та процесуального права, а саме, приписів ст. ст. 1, 4, 6, 10, 15, 27, 31, 57-61, 207 ЦПК України, ст. 322 ЦК України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, Закону України «Про охорону культурної спадщини», безпідставно відмовив у позові.

Просять рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2016 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2, Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року у справі за позовом Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища скасовано і провадження у справу в цій частині закрито.

В іншій частині переглядається апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості» на підставі належно укладених та зареєстрованих у встановленому порядку договорів купівлі-продажу від 12.06.2008 року станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення було власником наступних обєктів нерухомого майна: котельні (літ «В», площа 152,7 кв. м.), гаражу (літ. «Б», площа 45,6 кв. м.), стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.), гаражу (літ. «Г-1», площа 61,5 кв. м.), гаражу (літ. «Д-1», площа 61,2 кв. м.), службового приміщення водіїв (літ. «Е», площа 29,5 кв. м.), приміщення складу (літ. «Ж», площа 35,2 кв. м.), приміщення овочесховища (літ. «Пг», площа 23,8 кв. м.), які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Озаркевича, 4.

Під час провадження у суді апеляційної інстанції зазначені обєкти на підставі договорів пожертви нерухомого майна від 22.02.2016 року передані у власніть Управлінню охорони історичного середовища Львівської міської ради.

Усі перелічені вище нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,45 га. на вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові, котра перебуває у комунальній власності Львівської міської ради, однак свого часу у встановленому порядку була надана останньою в оренду ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», для будівництва та обслуговування житлового і офісного комплексу. Кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0015.

Станом на 09.01.2014 року ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості» мав усі дозвільні документи, необхідні для початку виконання зазначених вище робіт на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові, що на той час перебувала в останнього в оренді.

Судом також вірно встановлені на підставі всебічної оцінки зібраних у справі доказів усі обставини щодо належності одного з обєктів нерухомого майна, розташованого на вул. Озаркевича, 4 будівлі стерилізаційної (позначеної у технічному паспорті літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.) до памяток архітектури саме з 1985 року, а також можливість застосування чи незастосуваня передбачених законом наслідків з вказаного приводу саме на час звернення до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська міська рада, Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища, суд виходив у першу чергу з безпідставності таких вимог.

Відмовляючи ОСОБА_2 у зазначеному позові, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права останнього і недоведеності порушення такого права у ході судового розгляду.

Однак, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного у справі рішення у частині позову Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища із закриттям провадження у справі в цій частині, так як такий спір не належало розглядати у порядку цивільного судочинства.

Про наведене вище постановлено відповідну ухвалу, як це передбачено чинним процесуальним законодавством.

Відтак підставам, що слугували для відмови у позові Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал» до ОСОБА_7 Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості», треті особи: Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» про відновлення попереднього становища, колегія суддів оцінки не надає, в силу скасування рішення у цій частині і закриття провадження у справі.

Що стосується висновків суду про відмову у позові ОСОБА_2 через недоведеність порушення прав останнього діями відповідачів, то колегія суддів у повній мірі погоджується з такими, виходячи з наступного.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, обовязок доказування про порушення діями відповідачів будь-яких прав позивача ОСОБА_2 і наявності в останнього будь-яких перешкод у вільному використанні своїх конституційних прав, лежить на позивачу.

Виходячи з положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також розяснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У розумінні вище зазначених норм матеріального та процесуального права позивач ОСОБА_2 не довів жодними належними та допустимими доказами обставини, які б підтверджували існування порушень його будь-яких прав незаконними діями відповідачів.

Не надав таких доказів позива ОСОБА_2 і суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що зіславшись в обгрунтування своїх позовних вимог на порушення ст. ст. 321, 395, 396 ЦК України, які передбачають охорону права власності, та речових прав на чуже майно, позивач ОСОБА_2 не навів жодних доказів існування у нього а і права власності на майно по вул. Озаркевича, 4 4-а у м. Львові, а і речових прав на дане майно.

Вірним є й висновок суду про те, що обраний позивачем ОСОБА_2 спосіб захисту є неналежним та суперечить вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини», а сам позивач не може вважатися особою, право якого порушене, так як, в силу положень ст. ст. 6, 27 зазначеного Закону, з відповідним позовом до відповідача ОСОБА_5 «Розвиток нерухомості» (як на той час власника майна) мав-би звертатись орган, спеціально уповноважений державою на здійснення функцій щодо охорони та збереження культурної спадщини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у частині відмови у позові ОСОБА_2 не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Разом з тим, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, має право змінити рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині викладених у ньому мотивів про відмову у позові за безпідставністю, а саме виключити такі обґрунтування рішення з його мотивувальної частини, оскільки, як уже йшлося вище, зазначеними мотивами обґрунтовувалась відмова у позові Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації «Меморіал», провадження щодо якого у справі закрито.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 205 ч.1 п.1., 303, 304, 307 ч. 1 п. 4, 310, 314 ч. 1 п. 3, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації Меморіал задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частини такого обґрунтування відмови у задоволенні позову за безпідставністю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча: Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_11