Справа № 361/7332/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/3121/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Лащенка В.Д.,

за участю секретаря : Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» доОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до якого позичальнику надано в кредит грошові кошти в розмірі 23 773,95 грн. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, з терміном повернення до 19 лютого 2017 року. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, за яким банк відступив фактору свої права грошової вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі укладеного з відповідачем, у розмірі портфеля заборгованості. 5 січня 2015 року позивач направив відповідачу повідомлення, в якому зазначив про заміну кредитора у зобов'язанні та вимагав дострокового повернення заборгованості за кредитом.Зазначена вимога підлягала виконанню протягом тридцяти днів з дня її отримання, проте була залишена без задоволення відповідачем. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просили стягнути з нього суму заборгованості, яка станом на 17 вересня 2015 року складає 27 286,05 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме: ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміну кредитора у зобовязанні та заявленого розміру заборгованості.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до якого позичальнику надано в кредит грошові кошти в розмірі 23 773,95 грн. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, з терміном повернення до 19 лютого 2017 року.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, за яким клієнт (первісний кредитор) передав, а фактор (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, у розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до п. 6.8. договору факторингу клієнт протягом 10 робочих днів з моменту переходу до фактора права вимоги готує та направляє письмові повідомлення боржникам про відступлення фактору права вимоги, підготовлені за формою згідно Додатку 4 до цього договору.

Отже, з дня укладення договору факторингу (купівлі-продажу боргових зобовязань) за кредитним договором, тобто з 22 грудня 2014 року, до нового кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк») до позичальника ОСОБА_2

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 19 лютого 2014 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_2

Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до п. 1.2.1. кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є невідємною його частиною, а також виконувати інші умови договору.

Проте, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконує і має прострочення строків сплати процентів, комісій та суми кредиту в загальному розмірі 27 286,05 грн.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобовязань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобовязання не новому, а колишньому кредитору.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 проводив погашення кредитної заборгованості ПАТ «ОТП Банк» або ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Проте суд першої інстанції зазначеного не врахував та виходячи з того, що боржник не був повідомлений про заміну первісного кредитора у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не навів переконливих доводів, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобовязання у повному обсязі, є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязань взагалі.

Поруч з цим, на підтвердження своїх доводів позивачем було надано повідомлення від 5 січня 2015 року вих. № 200223659 про відступлення прав вимоги та дострокове повернення заборгованості за кредитом з описом вкладення в цінний лист на ім'я відповідача, відправлене згідно штампу Укрпошти 21 січня 2015 року за адресою, вказаною в кредитному договорі.

Таким чином, висновки суду про те, що позивачем не надано жодних доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобовязанні, а тому у боржника була відсутня можливість своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Також, піддаючи критичній оцінці розрахунок заборгованості як неналежному доказу у справі, суд першої не виконав вимоги ч. 4 ст. 10, ст. ст. 179, 212 ЦПК України щодо всебічного і повного зясування обставин справи, не розяснив позивачу його права та обовязок стосовного подання розширеного розрахунку заборгованості, та не попередив про наслідки невчинення такої процесуальної дії.

До апеляційної скарги позивач долучив такий розрахунок заборгованості та оцінюючи його в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України, колегія суддівпогоджується із зазначеними розрахунками, вони грунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами справи, при цьому даний порядок нарахування заборгованості за кредитом у розмірі 22 453,04 грн., за процентами 1,51 грн. та комісією 4 793,14 грн. узгоджується договором про надання споживчого кредиту та не спростований відповідачем в ході розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в загальному розмірі 27 286,05 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідно стягнути документально підтвердженні судові витрати, а саме 1 218,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1378,00 грн. - за подання апеляційної скарги, а всього 2 596,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 19 лютого 2014 року у розмірі 27 286,05 грн. (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят шість гривень пять копійок) та 2 596,00 грн. (дві тисячі пятсот девяносто шість гривень) судового збору.

Рішеннянабирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_3