АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 756/1184/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Маринченко М.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5638/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму позики за розпискою від 19.12.2011 року у розмірі 2 229526,91 грн., 560 115,18 грн. процентів за договором позики, 199 374,68 грн. трьох процентів річних від простроченої суми позики та судовий збір у розмірі 3654 грн. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційного збільшення суми боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вказує на те, що сторони не дотримались обов'язкової письмової форми правочину, який був підписаний лише відповідачем. На думку апелянта договір позики є неукладеним, оскільки грошових коштів від позивача не отримував. Розписка була підписана за настійливим проханням позивача, як гарантію повернення коштів від ТОВ «Алігор Лтд» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_6 просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань за договором позики від 19.12.2011 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Також, ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати.

Судом встановлено, що 19.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2, отримав від ОСОБА_3, грошові кошти в сумі 141 020 доларів США та зобов'язується в строк до 04.02.2012 року повернути ОСОБА_3 вказану суму грошових коштів.

На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів ОСОБА_3 надав відповідну розписку (а.с. 13).

Твердження апелянта про те, що він не отримував грошові кошти за договором позики від 19.12.2011 року не підтверджені належними доказами.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 1047 ЦК України отримання грошових коштів за договором позики повинно підтверджуватися у письмовому вигляді, зокрема, розпискою про отримання грошей, тому повернення грошових коштів також повинно бути підтверджено у письмовому вигляді, зокрема, розпискою про отримання грошей позикодавцем, або поверненням позичальнику позикодавцем його розписки у підтвердження припинення зобов'язань за договором позики.

Проте, таких письмових доказів відповідачем суду надано не було, а позивачем пред'явлено суду оригінал розписки позичальника про отримання грошей, що підтверджує доводи позивача про невиконання відповідачем зобов'язань за договорами позики.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про стягнення з відповідача грошових коштів, отриманих за договором позики.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги апелянта є недоведеними, тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді