Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_5 Посилався також на те, що він фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки зареєстрований та проживає у квартирі, яка входить до складу спадкового майна, виконує всі обов'язки, які покладаються на власників квартир та житлових будинків.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2, які належали ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно не має змоги, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що входить до складу спадщини. ОСОБА_3 не подавав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та не є особою, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, вона є єдиним спадкоємцем всього майна, що входить до складу спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_5

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на вищезазначену квартиру та гараж.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право власності за кожним по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ частини за кожним гаражу АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення її позову частково та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог заявником не оскаржується, а тому відповідно до норм ч. 1 ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог та залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення позову ОСОБА_4 частково, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав, проте був постійно зареєстрований та проживав у спадковій квартирі, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин ОСОБА_4 має право лише на Ѕ частину спадкового майна.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Слободзейським районним відділом РАГСу Придністровської Молдавської республіки.

До смерті ОСОБА_5 проживав у Придністровській Молдавській республіці у м. Слободзея.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на території України у вигляді нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за життя ОСОБА_5 заповіту не склав.

Спадкування щодо майна померлого ОСОБА_5 здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_6, дошлюбне прізвище останньої - ОСОБА_3.

Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою Одеської області 10 жовтня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_7 від 08 жовтня 2014 року заведено спадкову справу. В заяві про прийняття спадщини за законом ОСОБА_6 зазначила, що до складу спадщини входять вказані вище квартира та гараж. В заяві ОСОБА_6 зазначила, що право на спадкування за законом в першу чергу має також її брат ОСОБА_3

Листом державного нотаріуса Кушнір І.В. від 12 серпня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що нею не надані оригінали правовстановлюючих документів

До матеріалів справи приєднана заява ОСОБА_3 від 03 жовтня 2014 року про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Базан Т.П.

Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України .

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Проте, апеляційний суд невірно встановив обставини справи та дав їм невірну правову оцінку.

Так, ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець проживав в Республіці Молдова і разом з ним ОСОБА_3 не проживав (а.с. 68, 93).

Отже, апеляційний суд невірно застосував норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживання ОСОБА_3 (спадкоємця) в квартирі, яка належала на праві власності ОСОБА_5 (спадкодавцеві) не свідчить про те, що останні на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 постійно проживали разом.

Докази, що ОСОБА_3 безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з останнім, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, апеляційний суд не вірно дав оцінку й обставинам справи щодо неподання ОСОБА_3 заяви згідно вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки із заяви про прийняття спадщини від 03 жовтня 2014 року (а. с. 104), яка подана приватному нотаріусу Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області БазанТ.П., вбачається, що позивач за первісним позовом звернувся до нотаріуса за місцем знаходження майна, заява прийнята.

Відповідно до п. 2.1. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п. 3.3. глави 10 розділу ІІ вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про нотаріат» документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, невірно встановив обставини справи та норми права, які застосовуються до спірних правовідносин, отже не вірно вирішив спір.

Встановлення вказаних вище обставин впливає на юридичні наслідки вирішення спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення в частині залишення без змін рішення місцевого суду про задоволення зустрічного позову частково - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська