Апеляційний суд міста Києва
Справа № 758/6678/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, визнання спадкоємцями за законом.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, визнання спадкоємцями за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_7 (дід позивача та рідний батько позивачки) та ОСОБА_13 були одружені з 1936 року та є батьками ОСОБА_8, 1948 року народження, ОСОБА_6, 1952 року народження та ОСОБА_4, 1938 рокународження.

Зазначали, що оскільки під час війни, документ, який підтверджував факт укладення шлюбу між дідом та бабцею був загублений, в свідоцтвах про народження ОСОБА_8 та ,ОСОБА_6 в графі «батько» проставлений прочерк, тому вони звернулись до суду із зазначеним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № АДРЕСА_1.

У позовній заяві позивачі зазначають, що за життя померлий склав заповіт від 27.05.1975, яким 1/2 частину належного йому будинку він заповів своїм донькам - ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Вказують, що 19 травня 2003 року Першою Київською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 445 за заявою ОСОБА_6

Посилаючись на те, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину у них виникли складнощі з підтвердженням факту родинних відносин між ОСОБА_5, як спадкоємцем ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю у свідоцтві про народження матері позивача та позивачки запису про батька, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили встановити факт батьківства ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_6, визнати їх спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 та стягнути судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємцями за законом задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, був батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу в частині задоволених позовних вимог про встановлення факту батьківства, та вважає його таким, що ґрунтується на припущеннях, неправильно встановлених обставинах справи, що вирішено згідно норм матеріального права, які не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами та в супереч правової позиції Верховного Суду України, без жодного обґрунтування.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Положенням ч.5 ст. 76 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4 в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи були повідомлені, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, зазначені особи направили для участі у справі своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмови у позовних вимогах про визнання спадкоємцями за законом сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та встановлюючи факт батьківства, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, був батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. При цьому судом зазначено, що вказаний факт породжує права позивачів щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Судов встановлено, що спір між сторонами виник відносно житлового будинку № АДРЕСА_1 - спадкового майна після смерті ОСОБА_7

В судовому засіданні позивачі стверджували, що ОСОБА_7 (спадкодавець), який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року (дід позивача ОСОБА_5 та рідний батько позивачки ОСОБА_6.) та ОСОБА_13 та є батьками ОСОБА_8, 1948 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року і ОСОБА_6, 1952 року народження та ОСОБА_4, 1938 рокународження.

27 травня 1975 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповідав належну йому 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою - АДРЕСА_1 своїм дочкам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в рівних частинах кожній (а с. 10). Даний заповіт не змінено та не скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина. Спір між сторонами виник відносно спадкового майна житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою - АДРЕСА_1 уже після оформлення в установленому законом порядку прав на спадкове майно.

Так, як зазначено вище спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_9, а свідоцтва про право на

спадкове майно (житловий будинок АДРЕСА_1) спадкодавцями отримано - ОСОБА_6 за заповітом 25.05.2005 за №21-3452; ОСОБА_5 за заповітом 26.04.2005 за №21-1754; ОСОБА_4 за законом 21.09.2006 за №21-5105.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2007 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Подільської районної адміністрації у м. Києві про визнання права на спадкове майно задоволено. Визнано право за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на спадкове майно по Ѕ частині буд.АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляціного суду м. Києва від 10 липня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києві від 12 листопада 2007 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права на спадкове майно відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 жовтня 2013 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_10 відхилено. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2013 року залишено без змін.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2009 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Встановлено юридичний факт про те,що ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_9 року є рідним батьком ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києва скасовано, а заяву ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 листопада 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження за їх касаційними скаргами на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року у справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, комунальне підприємств Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомої майна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним свідоцтва на право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задоволено.

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, (ідентифікаційний № НОМЕР_1), що мешкає в АДРЕСА_2 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку відповідною частиною господарських будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), зареєстроване в реєстрі за № 21-51С від 21.09.2006, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контор Кузьмич В.М. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, (ідентифікаційний № НОМЕР_1), що мешкає в АДРЕСА_2 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 21-5105 від 21.09.2006, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2013 року залишено без змін.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2009 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Встановлено юридичний факт про те,що ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_9 року є рідним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 09 жовтня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2009 року скасовано, заяву ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності задоволено.

Змінено розмір належної ОСОБА_4 частки у праві власності на володіння АДРЕСА_1 з 1/2 на 49/100 згідно висновку експерта № 51 -ПСК Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція судових експертиз» від 14.10.2015 без компенсації зменшення частки.

Виділено в натурі частку у праві власності та визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на приміщення житлового будинку А-1 загальною площею 47,8 метрів квадратних, а саме: коридор №1-1 (площею 4,9 метри квадратних); санвузол №1-2 (площею 4,7 метри квадратних) кухню №1-3 (площею 9,9 метрів квадратних); житлова кімната №1-4 (площею 16,6 метрів квадратних); житлова кімната №1-5 ( площею 11,7 метрів квадратних); господарські будівлі та споруди: вбиральня літера «Д», паркан (№1), хвіртка (№2) та ганок у домоволодінні АДРЕСА_1.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на володіння по АДРЕСА_1. Рішення набрало чинності.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту батьківства позивачі зазначили, що від встановлення цього факту залежить отримання документів про право власності на спадкове майно - будинок АДРЕСА_1.

Разом з тим, із вищевикладених судових рішень вбачається, що спір між сторонами відносно спадкового майна - будинку вирішений між сторонами у судовому порядку. Кожний із сторін має свій правовстановлюючий документ на частину спірного будинку. Про наявність будь-якого іншого спірного спадкового майна сторонами не заявлено.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Такі роз'яснення містяться і у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Задовольняючи частково позовні вимоги про встановлення факту батьківства суд першої інстанції не звернув уваги на судові рішення, які набрали чинності, відносно спірного спадкового майна та вирішення по суті цього спору між сторонами та при наявності правовстановлюючих документів про право власності, які були оспорені в судовому порядку та є чинними, безпідставно не прийняв їх до уваги, як належний та допустимий доказ, не надав їм відповідної правової оцінки.

Так як потреба у встановленні такого факту у позивачів відпала іще до звернення їх до суду з цим позовом, а інших доказів, які б підтверджували підстави для встановлення такого факту сторона позивачів суду не надала, то і правових підстав до часткового задоволення позову у суду першої інстанції не було.

З урахуванням викладеного та у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, визнання спадкоємцями за законом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: