У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

ПисаноїТ.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Куйбишевського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяною незаконними діями (бездіяльністю) органів досудового слідства, прокуратури, за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 29 жовтня 2005 року щодо нього порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року кримінальну справу направлено до Куйбишевського міжрайонного прокурора для організації додаткового досудового розслідування. 5 лютого 2014 року посадовою особою Куйбишевського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області відповідно до ст. 214 КПК України обставини кримінальної справи внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування за новим кримінальним провадженням без особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

У цей час позивач перебував під вартою у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС в Запорізької області, де знаходився там до 28 березня 2014 року, після чого його звільнено та допитано в якості свідка.

Зазначає, що він незаконно знаходився під вартою 52 доби (з 5 лютого по 28 березня 2014 року), оскільки йому не було пред'явлено підозру у вчиненні злочину. Таким чином, просив задовольнити позов.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 7 тис. грн моральної шкоди, завданої незаконними діями (бездіяльність) органів досудового слідства, прокуратури. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2015 року рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року змінено в частині визначення розміру моральної шкоди та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн. У іншій частині судове рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що процесуальний статус ОСОБА_3 за новим кримінальним провадженням невизначено, ОСОБА_3 знаходився під вартою з 5 лютого по 28 березня 2014 року незаконно, а тому на його користь слід стягнути моральну шкоду у розмірі 7 тис. грн.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи розмір моральної шкоди, ухвалюючи нове рішення, виходив із засад розумності і справедливості та дійшов висновку про доцільність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 7 тис. грн до 25 тис. грн.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 29 жовтня 2005 року за фактом вбивства порушено кримінальну справу № 300523пр щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК України, та 8 листопада 2005 року слідчим Куйбишевської міжрайонної прокуратури пред'явлено обвинувачення.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 травня 2012 року ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено до Куйбишевської міжрайонної прокуратури для організації додаткового досудового розслідування. Запобіжний захід залишено у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 214 КПК України прийнято рішення про внесення обставин кримінальної справи № 300523пр до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування за новим кримінальним провадженням № 0000076 за фактом вбивства без особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

Постановою слідчого СК Куйбишевського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області від 28 березня 2014 року ОСОБА_3 було звільнено з-під варти, у зв'язку із закінченням строку запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Після скасування апеляційним судом Запорізької області 15 січня 2014 року вказаного вироку суду щодо ОСОБА_3 та направлення кримінальної справи до Куйбишевської міжрайонної прокуратури для організації додаткового досудового розслідування, відповідно до ст. 214 КПК України прийнято рішення про внесення обставин кримінальної справи № 300523пр до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування за новим кримінальним провадженням № 0000076 за фактом вбивства без особи, яка підозрюється у вчиненні злочину. При цьому, процесуальний статус обвинуваченого ОСОБА_3 у новому кримінальному провадженні не було визначено.

Відповідно до постанови слідчого СК Куйбишевського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області від 28 березня 2014 року ОСОБА_3 було звільнено з-під варти, у зв'язку із закінченням строку запобіжного заходу.

За таких обставин, у зв'язку з виключним переліком підстав для відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та відсутністю у матеріалах справи відомостей про наявності таких підстав, зокрема, відсутній виправдувальний вирок щодо ОСОБА_3 або рішення, яким були встановлені факти незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування заходів кримінального провадження та закриття кримінального провадження або кримінальної справи щодо ОСОБА_3, суди першої та апеляційної інстанції дійшли передчасного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.М. Фаловська