Справа № 158/668/15-ц
Провадження № 2/0158/336/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Пономарьової О.М.

при секретарі Грубі М.Є.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її батькам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який був побудований ними під час перебування у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння. Вона та дружина померлого - ОСОБА_11 є спадкоємцями першої черги за законом. Мати прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Вона прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном - доглядала батьків, обробляла город, підтримувала в належному стані будинок. Інші спадкоємці спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймали.

Покликаючись на те, що частки у спадщині кожного спадкоємця є рівними і кожен з них успадкував по 1/2 частині спадкового майна, а при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Позивач, як на підставу заявлених вимог, послалась на те, що вона допомагала матері по господарству, обробляла город, частину якого виділила їй мати після смерті батька, користувалася сараєм та будинком, де зберігала вирощену сільськогосподарську продукцію, білила хату, доглядала за матір'ю, коли вона хворіла.

Представник позивача в обґрунтування позову поклався на те, що ОСОБА_1, вчиняючи дії по управлінню і розпорядженню спадковим майном, а саме житловим будинком, користуючись ним, вступила у володіння спадковим майном.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. При цьому посилалась на те, що позивач найбільше допомагала матері після смерті батька, в основному сама доглядала матір, коли вона хворіла. Підтвердила надання матір'ю позивачці земельної ділянки під город. Разом з тим, ствердила, що ремонт будинку (побілку і фарбування) проводили разом.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_9 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_10, яка розпорядилася належним їй майном, заповівши його внуку ОСОБА_3

ОСОБА_4 суду пояснив, що після смерті батька, матері допомагали всі діти. Ремонт будинку робили лише один раз. Для цього приїжджала сестра з Білорусії. Земельною ділянкою позивач користувалася і до смерті батька. Крім того, посилаються на те, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності для звернення до суду, в задоволенні позову просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо заявлених вимог. Суду пояснив, що на момент смерті батька він проживав та був зареєстрований у батьківському будинку. Користуватися земельною ділянкою позивачці дозволив батько. Оскільки є заповіт і це воля матері, в задоволенні позову просить відмовити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не з'явились, згідно поданих заяв просили проводити розгляд справи у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 30.12.1996 року (а.с. 4).

З досліджених в судовому засіданні копій особових рахунків погосподарських книг с. Заброди Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району за 1991-2015 роки встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться будинковолодіння, головою якого з 1991 по 1996 роки був ОСОБА_9. З 1996 року по 2011 рік головою домогосподарства була зазначена дружина померлого ОСОБА_10.

Згідно виписки із по господарської книги № 7 за 2015 рік Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області по особовому рахунку житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що знаходяться в АДРЕСА_1 побудований у 1973 році. (а.с. 7).

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 198/1998, після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_10, на ім'я якої нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори 05.10.1998 року за реєстровим № 2-41 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження з належними відсотками (а.с. 48).

В поданій до Ківерцівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ОСОБА_10 повідомила, що інших спадкоємців крім неї немає (а.с.45 зворотня сторона). Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

В силу ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

В силу ст. 549 ЦК України (в ред.. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 2 п.111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка діяла на момент спірних правовідносин, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_10, будучи дружиною померлого ОСОБА_9 та його спадкоємцем першої черги за законом, прийнявши спадщину в частині грошових заощаджень фактично прийняла всю спадщину. Зазначення в заяві про прийняття спадщини того, що вона, як дружина, не претендує на видачу свідоцтва про право власності відповідно до ст. 22 КпШС України, стосується лише спадкового майна, зазначеного у заяві про прийняття спадщини, а саме - грошових заощаджень.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 встановлено, що позивач ОСОБА_1 допомагала матері по господарству, здійснювала обробіток земельної ділянки, яку виділила їй мати, користувалася погребом. Разом з тим свідок ОСОБА_12 ствердила, що вказану земельну ділянку ОСОБА_1 обробляла і за життя батька.

Згідно довідок Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району від 02.04.2015 року за № 356 (а.с.8) та від 06.06.2016 року за № 863 за померлим ОСОБА_9 рахувалась земельна ділянка площею 0,60га в с. Заброди Ківерцівського району. Спадкодавець земельну ділянку не приватизував, рішення про передачу у приватну власність не виносилось.

За таких обставин, земельна ділянка не входила до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_9

На думку суду, зазначені позивачем дії не можуть свідчити про прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки, як і позивач ОСОБА_1 так і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали, що на момент смерті батька ОСОБА_9, ОСОБА_1 з ним не проживала, здійснювала обробіток земельної, яку виділила їй мати із частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, ремонтні роботи у батьківському будинку якщо і проводились, то за участю всіх дітей, погребом користувалася з метою зберігання власно вирощеної сільськогосподарської продукції.

Разом з тим, відповідно до заповіту, посвідченого 01.06.2004 року Сокиричівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим № 115, ОСОБА_10 розпорядилася належним їй майном заповівши його внуку ОСОБА_3

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08.12.2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, належним і допустимих доказів фактичного вступу у володіння чи управління спадковим майном позивачем суду не надано, останній було відомо про смерть батька та відповідно про відкриття спадщини після його смерті, на час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем і не вчинила необхідних та передбачених дій для здійснення і реалізації свого права на спадкування, а саме - подання заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тому ОСОБА_1 вважається такою, що спадщину не прийняла.

Відповідно до роз'яснення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявленого стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування до задоволення не підлягають, тому клопотання відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 197, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 527, 529, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), ст. ст. 1222, 1261 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду О.М. Пономарьова