Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/9817/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/2632/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування суми депозиту,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування суми депозиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 травня 2011 між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір SAMDN1924 про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті доларах США, який 31 травня 2013 року був пролонгований шляхом укладання наступного договору SAMDN7320.

Загалом він поклав на депозитний рахунок 20 000 доларів США (двічі по 10 000 доларів США).

Після закінчення договору в червні 2014 року він звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути вклад, але станом на день позовної заяви грошові кошти йому не повернуті.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь 20 000 доларів США в валюті договору, визначеної в договорі № SAMDN7320 від 31 травня 2013 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму депозиту в розмірі 20 000 доларів США і судовий збір на користь держави 6890 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ненадання позивачем оригіналів кредитного договору та квитанції про внесення грошових коштів, здійснення АНО «ФЗВ» виплат вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК за рахунок майна ПАТ КБ «ПриватБанк», просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає даним вимогам.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з того, позивач є громадянином України, а тимчасово окупована територія України, згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», є невід'ємною частиною України, на яку поширюється дія її законів і Конституції. При цьому договір банківського вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, припинення діяльність філії банку не звільняє банк як юридичну особу від обов'язку щодо повернення депозитів. Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано обов'язку, передбаченого ст. 1060 ЦК України, суд на користь позивача стягнув суму депозитів.

Судом встановлено, що 30 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт зі щомісячною виплатою %» № SAMDN1924 терміном на 12 місяців, до 30.05.2012 р., з сумою вкладу 10000 дол. США, зі сплатою 8,5 % річних. Банк за умовами договору відкрив позивачу особистий рахунок по вкладу № 6276. За даним договором позивач вніс на рахунок 10 000 дол. США (а. с. 3). Позивачу видана ощадна електронна книжка. У відповідності до п.3 договору у випадку, якщо за закінченням строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим, строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.

31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 міс» № SAMD№7320 на розміщення депозитного вкладу терміном на 366 днів до 31.05.2014 року включно з сумою вкладу 10 000 доларів США з відсотковою ставкою 9,75 % річних. Банк за умовами договору відкрив позивачу особистий рахунок за вкладом № 3776, рахунок №715695 для зарахування відсотків по вкладу (а.с. 4). За даним договором позивач вніс на рахунок 10 000 дол. США (а.с. 6).

16.05.2014 року позивач звернувся із заявою про повернення суми депозитів, також він звертався до банку з відповідними заявами 23.07.2014р., 16.02.2014 р. На ці звернення грошові кошти банком позивачу не були повернені, банк не заперечував про наявність вкладів, проте просив зачекати до врегулювання юридичних питань (а.с. 7, 8, 9, 10).

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач надав суду першої інстанції для огляду оригінали договорів та квитанцій, що мають підпис касира та електронно-цифровий підпис, (копії яких залучені до матеріалів справи), які є належними та допустимими доказами по справі в розумінні ст.58, ст.ч.2 ст.59 ЦПК України, оскільки вони оформлені у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Оригінали зазначених документів були досліджені і в суді апеляційної інстанції, їх достовірність відповідачем під сумнів не ставилася.

Отже, в суді знайшли своє підтвердження обставини щодо укладення між сторонами договорів депозитних вкладів та внесення позивачем відповідних грошових сум - вкладів.

У той же час банк не надав доказів на спростування обставин, на які вказував позивач в обґрунтування позовних вимог, та не довів, що спірна сума депозитного внеску відсутня на відповідних рахунках, не вкладалась або вона є меншою, як і не обґрунтував переписку з ОСОБА_3, з якої, вочевидь, вбачається наявність договірних відносин, а саме укладення договору банківського вкладу.

За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом

Відповідно до зазначених положень закону та ст.ст.10,11,60 ЦПК України банк мав довести виконання покладених на нього договором обовязків щодо виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення.

Проте банк не надав доказів повернення депозитних коштів ОСОБА_3

Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що позивач є громадянином України, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки АНО «Фонд захисту вкладників» (Російської Федерації) вбачається, що ніякої компенсації щодо вкладів в ПАТ КБ «Приватбанк» від фонду ОСОБА_3 не отримував (а. с. 123).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу є порушенням умов договору банківського вкладу і наведених вище норм Цивільного кодексу України.

Відмовляючи повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованих Україною. що відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: