Справа № 361/5335/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/2838/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство Український страховий дім про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що 12 січня 2015 року о 08 год. 25 хв. ОСОБА_2 біля будинку № 93 по вул. Шолом Алейхема в м. Бровари Київської області керуючи автомобілем Samand EL, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись у напрямку вул. Гоголя, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Nativa, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту № 3894 від 02 червня 2015 року про оцінку матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Mitsubishi Nativa, державний номерний знак АІ 1678ВВ, вартість відновлювального ремонту становить 34494,97 грн., що є майновою шкодою, завданою позивачу з вини відповідача.

Крім того, з вини відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, пережитому під час наїзду транспортного засобу відповідача, душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із пошкодженням належного йому майна, додаткових витратах часу для захисту порушеного права. Відмова ОСОБА_2 відшкодувати завдану шкоду не дає йому можливості використовувати автомобіль, який через відсутність у нього як пенсіонера коштів не відремонтований. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 10000 грн.

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 34494,97 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на проведення оцінки визначення вартості завданих збитків у розмірі 800 грн. та судовий збір у розмірі 452,95 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 19918,56 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у позові відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд, ігноруючи пояснення представника відповідача, неправильно застосував до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 1187 ЦК, не застосувавши до даних правовідносин п. 1 ч. 2 ст. 1188 ЦК України, що регулює спірні правовідносини. Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди є незаконним, оскільки судом не було застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Крім того, задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд не звернув уваги на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження завдання відповідачем йому моральної шкоди.

Також вважає, що суд безпідставно керувався правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 січня 2016 року у цивільній справі № 6-2808цс15 і не врахував положення ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої відшкодування шкоди здійснюється страховою компанією, з якою укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачу з вини відповідача завдана майнова та моральна шкода, яка підлягає частковому відшкодуванню.

Крім того, суд обґрунтовував свої висновки тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом положень ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2015 року о 08 год. 25 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Samand EL, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Шолом Алейхема в м. Бровари Київської області, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Nativa, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно звіту № 3894 від 02 червня 2015 року про оцінку матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Mitsubishi Nativa, державний номерний знак АІ 1678ВВ, вартість відновлювального ремонту становить 34494,97 грн.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту № 3894 від 02 червня 2015 року по визначенню матеріального збитку, завданого під час ДТП власникові автомобіля марки Mitsubishi Nativa, реєстраційний номер НОМЕР_3, складеного за заявою позивача оцінювачем ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власникові вказаного транспортного засобу ОСОБА_3 на дату проведення звіту складає 19118 грн. 56 коп. (а. с. 6-18).

ОСОБА_5 зазначеного звіту вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власникові вказаного автомобіля, визначена як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

ОСОБА_5 № АС/9930247 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 лютого 2014 року, строк дії якого з 09 лютого 2014 року по 08 лютого 2015 року, вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом автомобілем марки Samand EL, реєстраційний номер НОМЕР_4, на момент вказаної ДТП була застрахована у ПрАТ Український страховий дім. (а. с. 50).

13 січня 2015 року ОСОБА_3 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) про настання зазначеної ДТП, про що свідчить заява позивача встановленого зразка (а. с. 104).

Згідно із підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон і свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

ІЗ пояснень представника відповідача судом встановлено, що оскільки за вказаною у ОСОБА_5 адресою страхова компанія не знаходилася, повідомлення про ДТП страховику ПрАТ Український страховий дім ОСОБА_2 направив поштою 14 січня 2015 року (а. с. 60), що свідчить про виконання ним свого обовязку, встановленого ст. 33 зазначеного Закону.

Судом встановлено, що страховик ПрАТ Український страховий дім позбавлений права укладати договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з 03 жовтня 2014 року, у процесі припинення товариство не перебуває, інформація про визнання його банкрутом відсутня, місцезнаходження останнього на час розгляду справи невідоме (а. с. 51-59, 78, 90, 95).

ОСОБА_6 № 924 від 23 січня 2015 року про оцінку автомобіля позивача ОСОБА_3 марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_3, складеного за дорученням МТСБУ оцінювачем ОСОБА_7, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власникові даного автомобіля внаслідок його пошкодження при ДТП становить 19524 грн. 96 коп. (а. с. 133-143).

Згідно із ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи з наведеного, та враховуючи заявлені вимоги про стягнення майнової шкоди саме з ОСОБА_2, суд дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 19118 грн. 56 коп., тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на підставі ОСОБА_6 № 3894 від 02 червня 2015 року, що є реальними збитками.

Доводи позивача про те, що фактичним розміром завданої йому шкоди, яка підлягає відшкодуванню, є вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 34494 грн. 97 коп., судом вірно не взяті до уваги, оскільки вказаний розмір не є реальними збитками. Крім того, доказів того, що ОСОБА_3 у звязку із пошкодженням при ДТП автомобіля понесені витрати на вказану суму, позивачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що вимоги про відшкодування завданої ОСОБА_2 майнової шкоди позивач повинен заявляти до страхової компанії ПрАТ Український страховий дім, суд вірно не взяв до уваги, оскільки згідно із ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України обовязок по відшкодуванню шкоди покладається саме на особу, яка її завдала.

Крім того, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 20 січня 2016 року в цивільній справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Даний правовий висновок відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-1 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Підстав для відступу від даної правової позиції колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом п. 3 ч. 2 та ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 неправомірними діями ОСОБА_2, суд вірно врахував характер та обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав у звязку із пошкодженням належного йому автомобіля, тяжкість вимушених змін у його житті, час та витрати необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вірно визначив у розмірі 3000 грн.

Також згідно із вимогами п. 4 ч. 3 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір суд дійшов вірного висновку про те, що на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, що складають судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. позов майнового характеру та 243 грн. 60 коп. позов немайнового характеру) та 800 грн. витрат, повязаних із залученням спеціалістів. (а. с. 1, 24, 30).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди є незаконним, оскільки судом не було застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, не заслуговують на увагу, так як суд відповідно до вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України вірно визначився із предметом і підставою позову, належним чином встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді