У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю:

представника відповідача ПАТ КБ „Приватбанк ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк про захист порушених прав споживача у сфері фінансових послуг.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 суму депозитного вкладу в розмірі 6500 доларів США, відсотки по депозиту в сумі 257 доларів США 07 центів, 3% річних в сумі 88 доларів США 68 центів, а всього 6845 доларів США 75 центів. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в дохід держави судовий збір у розмірі 1801 грн. 80 коп.

Представник відповідача в апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Посилаючись на п.1.1.3.2.13.1 Умов та правил надання банківських послуг доводить, що оскільки за позивачкою рахується заборгованість по іншому рахунку в сумі 24 474, 41 грн. то банк не може здійснити видачу вкладу до повного погашення останньою заборгованості, а тому й відсутні підстави для висновку про порушення прав позивачки як споживача послуг банку, оскільки останній діяв в межах досягнутих між сторонами домовленостей та з урахуванням національного та міжнародного законодавства.

Зауважує, що згідно заяви ОСОБА_2 про розірвання договору депозитного вкладу від 15 травня 2015 року до виплати підлягали суми 6500 доларів США за вкладом та 53,14 доларів США відсотків, таким чином за правочином, що було розірвано та зобовязання за яким у банку припинились, стягнення судом відсотків нарахованих поза межами строку дії договору є безпідставними.

Вказує, що суд задовольняючи позов в частині стягнення відсотків та 3% річних не перевірив розрахунок наданий позивачкою, не зазначив доказів, якими визначені вказані суми й не навів доводів про належність такого розрахунку.

Стверджує, що незрозумілим є з якої відсоткової ставки позивачем здійснено розрахунок відсотків у розмірі 257,07 доларів США за користування вкладом, чим це підтверджується та чому саме за такий період часу, оскільки з 16.06.2015 року договір є розірваним, до банку направлена вимога лише 03.07.2015 року, крім того не наведено детального розрахунку заборгованості виходячи з 3 % річних.

За викладених обставин просить рішення змінити, скасувати його в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позовних вимогах про захист порушених прав споживача у сфері фінансових послуг відмовити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати стягнути з позивача.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтовано, а доводи викладені в ній не заслуговують на увагу, а тому підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку, що відповідач діяв з порушенням умов депозитного вкладу та порушенням законодавство про захист прав споживача при наданні фінансових послуг у банківській сфері та безпідставно відмовлявся повернути позивачці депозит з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2015 року між сторонами укладено договір депозитного вкладу «Стандарт, 1 місяць» №SAMDNWFD900. Для зарахування вкладу банком відкрито позивачу особовий рахунок № 2814. Підписанням договору позивач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та приєднується до них.

У відповідності до умов укладеного між сторонами договору сума початкового вкладу становить 6500 доларів США, яка може бути збільшена за правилами, визначеними п.1 договору.

Пунктом 2 договору передбачено обовязок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 9,5 % річних.

16 червня 2015 року за заявою позивача №889305 спірний договір банківського вкладу було розірвано та 3 липня 2015 року відповідачу подана відповідна заява, яка розглянута та надано відповідь 7 липня 2015 року про відмову у виконанні вимоги за наявності заборгованості по кредиту за картковим рахунком.

У відповідності до п.28 при поверненні вкладу без зниження процентної ставки сума вкладу повертається та в повному обсязі виплачуються проценти, нараховані відповідно до умов договору за фактичний строк користування вкладом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення депозитного вкладу, відсотків по депозиту та 3% річних суд першої інстанції послався на приписи ст.ст.1058,1060,1074, 625 ЦК України та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами ч.ч.1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Доводами апеляційної скарг не спростовано такий висновок місцевого суду.

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківських послуг, як невідємну частину договору, якими визначено, що у разі виникнення заборгованості власника за картрахунком в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення, який суперечить матеріалам справи за відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за картковим рахунком, а також за тих обставин, що таке положення Умов та правил не відповідає положенням законодавства захисту прав споживача у сфері банківських послуг.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги які заперечують рішення в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами позивача з огляду на те, що відповідач користувався коштами позивача з 16 травня до 16 жовтня 2015 року, а отже повинен сплатити 257,07 доларів США виходячи з умов договору щодо відсоткової ставки 9,5% річних та правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі №6-247цс14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М. Максимчук

ОСОБА_3