22-ц/775/498/2016(м)
Єдиний унікальний номер 265/5108/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/498/2016(м)
Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Лопатіна М.Ю.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Сороки Г.П., Бугрим Л.М.,

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ"ПриватБанк") звернулось до суду із вищезазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнило та в обґрунтування якого зазначило, що 27 травня 2005 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останньому до 26 травня 2020 року включно надано кредитні кошти в сумі 19 957,99 доларів США зі сплатою 1 проценту в місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 0,13 відсотків від суми виданого кредиту. У той самий день, з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, ПАТ КБ "ПриватБанк» уклало з ОСОБА_2М договір поруки. Позичальник зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку із чим в нього утворилась заборгованість. Позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за кредитом станом на 04 лютого 2016 року в загальній сумі 336,67 доларів США, що за курсом НБУ становить 8651,87 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 281,52 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 7,69 доларів США, заборгованості по комісії 45,50 доларів США, суми пені - 1,96 доларів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року позов ПАТ КБ"ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ"ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MRCOGK 00500005 від 27 травня 2015 року в сумі 334,71 долари США, що за курсом НБУ становить 8598,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Розподілено судові витрати, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ"ПриватБанк» судовий збір у розмірі 243,60 у рівних частках по 121,80 грн. з кожного.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ КБ"ПриватБанк» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції у повній мірі не зясував обставини, які мають значення для справи та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень, характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги, матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини, не повно зясував, які є докази на підтвердження зазначених фактів, не визначив коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин.

Суд не звернув уваги на те, що позивач на надав належних доказів щодо накопичення та існування кредитної заборгованості та штрафних санкцій, зокрема розрахунку заборгованості, оформленого належним чином.

Послався на те, що місцевий суд не врахував останнє перерахування коштів ОСОБА_2 для закриття кредитного договору, яке було проведене 10 листопада 2015 року у сумі 2626 доларів США, що за курсом банку складало 66699,20 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, діючий за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 27 травня 2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк " та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № MRCOGK 00500005, за яким останньому надано кредитні кошти в сумі 19 957,99 доларів США зі сплатою 1 проценту в місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 0,13 відсотків від суми виданого кредиту на строк до 26 травня 2020 року включно. Згідно п.1.1. даного договору погашення заборгованості з кредиту, процентів та комісії позичальником повинно здійснюватись шляхом щомісячної виплати в період з 20 по 24 число кожного місяця в сумі 234, 66 долари США. Пунктом 2.3.2. договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору банк має право змінити умови договору вимагати дострокового повернення кредиту, сплати комісії та процентів за його користування шляхом направлення відповідного повідомлення. (а.с.15-16).

Крім того, між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № MRC0GK00500005 (а.с.17), згідно якого остання зобовязалась солідарно відповідати перед ПАТ КБ"ПриватБанк" за виконання ОСОБА_2 зобовязань за вищезазначеним кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату кредиту, процентів, комісії, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором.

22 червня 2015 року, у звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором і наявністю заборгованості, банк надіслав письмові вимоги до відповідачів про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом, комісії та пені не пізніше ніж через 5 календарних днів з дати отримання цього повідомлення. (а.с.12-14).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином з не виконував, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором і дає підстави для дострокового стягнення боргу в солідарному порядку з боржника і поручителя.

Разом з тим, місцевий суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення з відповідачів пені на підставі положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України)

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що з червня 2014 року відповідач не сплачував банку щомісячний платіж в сумі, що передбачена п.1 1. кредитного договору, а тому мав прострочену заборгованість по кредиту, що вбачається з розрахунків заборгованості, виписки по особливому рахунку божника (а.с.4-9, 51-60,123-156), наданих позивачем та було підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача.

19 листопада 2015 року ОСОБА_2 І В. виплатив банку кредит в сумі 2626 доларів США, і оскільки до цього ним була допущена прострочена заборгованість, ці кошти були зараховані спочатку на погашення збитків, потім прострочених комісії, винагороди, відсотків, заборгованості за кредитом, що відповідає умовам, визначеним сторонами у п.п.3.2.,3.3. кредитного договору.

Після зарахування сплачених в листопаді 2015 року позичальником коштів, банк зменшив свої позовні вимоги, шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с.49-50)

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що оскільки боржник построчив повернення чергової частини кредиту в сумі, яка передбачена кредитним договором, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та комісії.

Також місцевий суд правильно вважав, що пеня не підлягає стягненню з відповідачів на підставі положень ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, згідно яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунки заборгованості, які не оформлені належним чином, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на те, що ці розрахунки, надані позивачем, містять всю необхідну інформацію щодо розміру заборгованості боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № MRC0GK00500005 від 27 травня 2005 року, періоду її накопичення. Ці розрахунки мають печатку та підпис представника банку (а.с.4-9, 51-60), а тому підстав не приймати до уваги ці докази немає.

Посилання в скарзі на те, що місцевий суд на дав належної оцінки довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 грудня 2015 року про відсутність у ОСОБА_2 заборгованості є також необґрунтованими, оскільки з цієї довідки не вбачається, за яким кредитним договором відповідач погасив всі платежі. При цьому встановлено, що ОСОБА_2 поміж відносин за кредитним договором № MRC0GK00500005 від 27 травня 2005 року, укладав інші кредитні договори з позивачем, зокрема, картковий кредитний договір SAMDNH9358, що підтверджується довідкою банку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: