АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 757/21343/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14082/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

12 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2215000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у червні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 31 жовтня 2014 року укладено договір позики грошей, відповідно до якого відповідач прийняв у власність грошові кошти в розмірі 1340000 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 100000 доларів США та зобов'язався повернути таку ж саму суму грошових коштів до 9 квітня 2015 року.

Зазначила, що відповідач свої зобов'язання не виконав і борг не повернув, у зв'язку із чим просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в сумі 2 215 000 грн., що на момент подання позову було еквівалентно 100 000 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач надав в позику відповідачу грошові кошти в розмірі 1340000 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 100000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути дану суму до 9 квітня 2015 року.

За даними Національного Банку України, офіційний курс долара США до гривні станом на 18 червня 2015 року складав 100 доларів США -2115 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики на суму, яка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян повинен бути укладений у письмовій формі , що передбачено ст. 1047 ЦК України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором .

У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , що передбачено ст. ст. 526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України , якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов'язання з повернення позики відповідач не виконав, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість яка підлягає стягненню.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що Договір позики від 31 жовтня 2014 року є правочином щодо оплати відсотків згідно іншого договору позики від 15 грудня 2009 року, оскільки доказів на підтвердження зазначеного позивачем суду не надано.

З договору позики від 31 жовтня 2014 року вбачається, що відповідач прийняв у власність грошові кошти в розмірі 1340000 грн., що на момент укладення договору еквівалентно 100000 доларів США та зобов'язався повернути таку ж саму суму грошових коштів до 9 квітня 2015 року.

Посилання апелянта на відсутність у позивача ліцензії на надання фінансових послуг не приймаються до уваги, оскільки не мають правового значення для вирішення даного спору.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що договір позики від 31 жовтня 2014 року є удаваним, оскільки відповідач не звертався до суду з відповідними вимогами до ОСОБА_5 про визнання договору позики удаваним. Спірний договір недійсним не визнаний, на час постановлення рішення суду є чинним.

Також не приймаються до уваги доводи апелянта, що ним повернуті всі борги за договором, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Проте, таких даних суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді