Ухвала

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи», про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2011 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу ними набуто спільне майно. У 2009 році вони дійшли згоди про поділ майна та у березні 2009 року в простій письмовій формі уклали відповідний договір, за яким усе нерухоме майно та транспортні засоби переходять їй як об'єкти особистої приватної власності, а саме: нежитлові приміщення АДРЕСА_1 автомобіль Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_1; земельні ділянки, площею 0,0490га, 0,0499 га, 0,0416 га в садівничому товаристві «Сосновий бір» Піщанської сільської ради Дніпропетровської області; 1/2 частини від 0,22137 частини нежитлової будівлі літ. Б-4 та 0,22137 частини приміщення ІІ загального користування по АДРЕСА_2

У звґязку з цим позивачка просила визнати за нею право приватної власності на вказане вище майно, а за ОСОБА_5 визнати право приватної власності на корпоративні права, а саме: 50% частки у статутному капіталі ТОВ НВФ «УНІС» вартістю 1 509 250 грн, а також грошові кошти та майно, пов'язані з його діяльністю як приватного підприємця.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано нежитлове приміщення № НОМЕР_3 загальною площею 5,5 кв. м на V поверсі будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6; нежитлові приміщення № 506, 509 загальною площею 103,3 кв. м, балкон, розташовані на V поверсі у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6, нежитлове приміщенням 101 загальною площею 367,3 кв. м, ґанок літ. а 1 на І поверсі у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6, нежитлові приміщення у підвалі № І-V, загальною площею 421,9 кв. м, вхід у підвал літ. А3: приямки літ. а4-а6 у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6 загальною площею 3118, 3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3

2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_4, ОСОБА_8 Крим;

нежитлове приміщення офісу загальною площею 135,9 кв. м, що розташовані на І поверсі в житловому будинку літ А-9 за адресою АДРЕСА_5

автомобіль Lexus GS 300, державний номерний знак НОМЕР_2, спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку загального розділу спільного сумісного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення № НОМЕР_3 загальною площею 5,5 кв. м на V поверсі; нежитлові приміщення № № 506, 509 загальною площею 103,3 кв. м, балкон, розташовані на V поверсі; нежитлове приміщення № 101 загальною площею 367,3 кв. м, ґанок літ. а1 на І поверсі, нежитлові приміщення у підвалі № I-V, загальною площею 421,9 кв. м, вхід у підвал літ. А3: приямки літ. а 3 -а 6 у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6 (загальною площею 3118, 3 кв. м), розташованої за адресою: АДРЕСА_6

2/3 частки житлового будинку № 11а, що розташований за адресою: АДРЕСА_7

нежитлове приміщення офісу загальною площею 135,9 кв. м на I поверсі в житловому будинку літ. А-9, що розташоване за адресою: АДРЕСА_8

автомобіль Lexus GS 300, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 частину вартості поділеного в порядку загального розподілуу спільного сумісного майна подружжя, в сумі 1 млн. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року змінено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/2 вказаного рухомого та нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення № НОМЕР_3 загальною площею 5,5 кв. м на V поверсі будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6; нежитлові приміщення № 506, 509 загальною площею 103,3 кв. м, балкон, розташовані на V поверсі у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6, нежитлове приміщенням 101 загальною площею 367,3 кв. м, ґанок літ. а 1 на І поверсі у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6, нежитлові приміщення у підвалі № І-V, загальною площею 421,9 кв. м, вхід у підвал літ. А3: приямки літ. а4-а6 у будівлі комерційного призначення зі складами літ. А-6 загальною площею 3118, 3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_9

нежитлове приміщення офісу загальною площею 135,9 кв. м на I поверсі в житловому будинку літ. А-9, що розташоване за адресою: АДРЕСА_8

автомобіль Lexus GS 300, державний номерний знак НОМЕР_2;

за кожним по 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_10

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що рухоме та нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України) підлягає поділу між ним в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України). Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, суд дійшов висновку про можливість проведення розподілу такого майна відповідно до вимог ст. 372 ЦК України, без виділу часток у натурі та шляхом стягнення компенсації за рахунок вартості тієї частки, котра залишається у одного з подружжя.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що судом не враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України присудження грошової компенсації одному із подружжя можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що позивачем не зроблено. Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів визначення вартості майна саме у розмірі 1 млн. грн.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує права ТОВ «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи» та впливає на законні інтереси підприємства, оскільки постановою державного виконавця від 11 червня 2013 року на все майно, що є предметом спору, Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт з метою звернення стягнення суми боргу з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Науково-виробнича фірма «Українські національні інформаційні системи».

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а направлені на встановлення інших фактичних обставин, які не мають відношення до предмету позову, а також не відносяться до повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

В.А.Черненко