Провадження №2/523/3652/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, усунення від права спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої 23.12.2008р., усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №5-1109, видане 15.10.2009 р. Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру№124 в будинку №53 по вул.Ген.Бочарова в м. Одесі за ОСОБА_2

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 посилався на те, що він та відповідач є дітьми померлої 23.12.2008р. ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з АДРЕСА_1. Після поховання матері через сімейні обставини позивач змушений був терміново відбути на своє місце проживання до США. В той же час його сестра ОСОБА_2, відповідач по справі, запевнила позивача, що допоможе йому з оформленням спадщини, в неї є всі необхідні документи, а тому він, не знаючи законодавства України щодо спадкування, негайно відбув до США. До 2015р. позивач вважав, що спадщина оформлена на них двох і він має частку у спадковому майні. На його усне звернення до відповідача у 2015 р. щодо документів на підтвердження його частки у спадковому майні, відповіді не отримав. Пізніше з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що власником квартири померлої матері є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину №5-1109, яке було видано Четвертою одеською держнотконторою. Також позивач зазначив, що мати через похилий вік та хворобу неспроможна була самостійно забезпечувати себе, у звязку з чим потребувала сторонньої допомоги. Позивач всіма можливими способами, враховуючи місце проживання в США, допомагав утримувати матір, надсилав матеріальну допомогу, однак копії чеків не збереглися. В той же час відповідач ОСОБА_2 матері не допомагала, створила умови, які дозволили лише їй прийняти спадщину, при цьому вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, а тому відповідно до ч.5 ст.1124 ЦК України це є підставою для усунення її від спадкування. Позивач, посилаючись на вищевикладене, вважає що є всі підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, тому що право на спадкування 1/2 частини майна має позивач, а оскільки у разі визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним то і державна реєстрація права власності за відповідачем підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив його задовольнити. Також зазначив, що відповідач ОСОБА_2 під час звернення до нотаріуса умисно не повідомила про те, що позивач також є спадкоємцем, що являється поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Факт навмисного ухилення відповідача від надання допомоги своїй матері ОСОБА_3, яка перебувала у важкому стані внаслідок тяжкої хвороби, на думку представника позивача, підтверджується свідченнями ОСОБА_4 та особистими письмовими поясненнями позивача ОСОБА_1, в яких він зазначив, що його сімя фактично взяла на себе фінансові витрати на лікування, похорони та впорядкування могили.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та вважав їх надуманими, не обґрунтованими, направленими на спотворення дійсності. На підтвердження своїх доводів зазначив, що коли мати дізналась про хворобу в серпні 2008р., то вона звернулась до доньки, яка знаходилась на території США. Восени відповідач приїхала до матері і доглядала її до самої смерті, а також після цього тривалий час знаходилась на території України. З конкретними вимогами про надання фінансової допомоги на її утримання ОСОБА_3 до доньки не зверталась. Разом з відповідачем істотну допомогу хворій ОСОБА_3 надавали її подруги. ОСОБА_3 неодноразово телефонувала до позивача, свого сина, та просила його приїхати, щоб попрощатися, але він не їхав, приїхав тільки через 5 днів після смерті матері, через що довелось переносити дату її поховання. Після поховання він поїхав на відпочинок з друзями. Щодо тверджень позивача з приводу того, що ОСОБА_2 запевнила ОСОБА_1 в тому, що вона допоможе йому в оформленні спадщини, відповідач вважає, що він вводить суд в оману, оскільки він жодного разу не звертався ні в усній, ні в письмовій формі до неї з таким проханням, а про претензії позивача вона дізналась тільки тоді, коли отримала з суду копію позовної заяви. Також в своїх запереченнях представник відповідача вказав на те, що позивач не зазначив причину обєктивних, непереборних та істотних труднощів для нього у вчиненні дій по прийняттю спадщини, тому він вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини з неповажних причин, а відсутність інформації про порядок прийняття спадщини не позбавляла його можливості скористатися своїми правами. Крім цього, ОСОБА_1 після смерті матері неодноразово приїжджав в Україну зі своєю сімєю та перебував тут тривалий час. Позивач з 2007 р. і до смерті матері не приїжджав в Україну, доказів надання допомоги на утримання матері не надав. Належних доказів на підтвердження вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері представник відповідача також не вбачає.

Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 29.09.1971 р. другим Бюро ЗАГСу Ленінського району м.Фрунзе, Республіка Киргизія, ОСОБА_6 (російською -«Михеев Олег Викторович») народився 26 вересня 1971 р., про що 29.09.1971. складено відповідний актовий запис за №5381 (а.с.79). Батьками ОСОБА_1В зазначено: батько - ОСОБА_7 (російською -«Михеев Виктор Алексеевич», мати ОСОБА_8 (російською - «Михеева Людмила Михайловна») (а.с.7).

Як було судом встановлено, 23 грудня 2008 року померла мати позивача- Міхєєва ОСОБА_9 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 народилася 09.10.1977 р., про що в Книзі реєстрації народжень 19.11.1977 р. виконкомом Новошепелицької сільської ради Чорнобильського району Київської області зроблено відповідний актовий запис №45 (а.с.82-зворот). Батьками ОСОБА_10 зазначено ОСОБА_11 та ОСОБА_3.

17.09.1999 р. відповідач одружилася з ОСОБА_12, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «Почкіна» (а.с.83)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 від 15 жовтня 2009 р, спадкоємцями майна ОСОБА_3, померлої 23 грудня 2008 року, є її донька ОСОБА_2 Олексіївна.Спадкове майно складається з права власності на квартиру під №124 у будинку під №53 по вул.. Генерала Бочарова в м. Одесі Свідоцтво зареєстровано у спадковому реєстрі під №48292049 (а.с.88 зворот).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.10.2009р., виданим КП «ОМБТІ та РОН», ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 21.10.2004р. належала квартира за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_2. (а.с.85 (зворот-86-87)).

Відповідно до довідки КП «ЖКС Північний», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, з 27.12.1995 р. по день смерті 23.12.2008р. (а.с.77).

Згідно з матеріалами спадкової справи №233/2009, відкритої щодо майна померлої 23.12.2008 року ОСОБА_3, її донька ОСОБА_2, 19.01.2009 р. звернулася в Восьму одеську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.76).

Нормами ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як визначено частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, та яким є день смерті особи (ч.1 ст.1270 та ч.2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ст.1272 ЦК України , якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини 23.12.2008 року після смерті ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину, є її донька-відповідач по справі ОСОБА_2, оскільки позивач ОСОБА_1 не вчинив дій по прийняттю спадщини, тому що не проживав зі спадкодавцем та не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Згідно бази даних: «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», ОСОБА_1 14.06.2012 р. вїхав на територію України та 24.06.2012 р. виїхав з України, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України. Додатково повідомлено, що інформація в базі даних зберігається протягом 5 років (а.с.146)

Доводи позивача взагалі є суперечливими, оскільки він посилається на необхідність термінового відїзду до США, при цьому причин терміновості не зазначив, також посилається на введення його в оману сестою ОСОБА_2, при цьому доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 доручення здійснити дії по прийняттю спадщини після смерті матері не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, суд не приймає до уваги посилання позивача на проживання в США, оскільки це не є поважною причиною пропущення строку. Сам позивач та свідки ОСОБА_4, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили, що позивач приїздив до України після смерті матері і до 2015р., тобто мав час та можливість подати і заяву.

Згідно з вимогами частини пятої ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів як в підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги, навпаки допитом свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджено її приїзд до матері та надання допомоги в останні місяці життя.

Крім того, під час розгляду справи також не було надано в підтвердження безпорадного стану ОСОБА_3 висновків лікаря.

З огляду на встановлені факти вимога про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Нормами ст.1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Нормами ч.1,2 ст.321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оцінюючи усі представлені докази в сукупності та виходячи із вказаних норм, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є безпідставними, оскільки відповідачем ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на законних підставах і реєстрація права власності була вчинена на законних підставах.

Згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевказані норми, арешт квартири АДРЕСА_3, накладений ухвалою суду від 03.03.2016 р., підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 64, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, усунення від права спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності залишити без задоволення.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_3 накладений ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: