Справа № 446/2273/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі - Грубій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянка -Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,-

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому належав житловий будинок № 24 по вул. Зеленій в селі Сілець Кам»янка-Бузького району Львівської області, а також земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована за тієюж адресою.

Попередньо обумовивши з його представником ціну, за якою підлягає продажу зазначене нерухоме майно виходячи з його вартості відповідно до звіту від 28.03.2013 року, ОСОБА_3, яка діяла від його імені, уклала договір купівлі-продажу цього майна, за яким продала, а ОСОБА_2 купила належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку за 20000 грн.

Договір купівлі-продажу належного йому на праві власності нерухомого майна за ціною, яка значно не відповідає дійсній його вартості був укладений вимушено, оскільки в силу тяжких обставин, що склалися в сім»ї і необхідності коштів, такий договір був укладений на вкрай невигідних умовах. Оспорюваний договір був укладений під впливом тяжкої обставини, що у відповідності до вимог ст.233 ЦК України є підставою для визнання його судом недійсним, тому він звернувся із цим позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просида їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, та пояснила, що ціна договору була обумовлена сторонами, вважає, що договір є дійсним, просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь.

За умовами ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно договору довіреності від 04.07.2012 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси в компетентних органах, установах, підприємствах, організаціях будь-яких форм власності з питань продажу за ціну і на умовах на її власний розсуд належного йому на праві власності житлового будинку з приналежною земельною ділянкою та вчиняти інші дії, надані цією довіреністю.

Судом встановлено, що 27.04.2013 року між ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3М.(за договором - продавець) та ОСОБА_2 (за договором - покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою : по вул..Зелена,24 у с. Сілець Кам»янка-Бузького району Львівської області та земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по вул. Зеленій,24 в с. Сілець Кам»янка-Бузького району Львівської області, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв вказантй житловий будинок та земельну ділянку.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 27.04.2013 року та зареєстровано в реєстрі за №1477.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, за умовами п.6, вказаного договору вартість житлового будинку згідно звіту про оцінку майна становить - 26727 грн., грошова оцінка вартості земельної ділянки становить 59650 грн., а за п.7 його умов визначено, що за домоленністю сторін продаж вчинено за 20000 грн.

Також, за умовами п.13 вказаного договору продавець та покупець підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимого та удаваного, а також не є зловмисним.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, спірний договір було укладено у письмовій формі та посвідчений нотаріально, він спрямований на реальне настання наслідків у вигляді передачі майна у власність від позивача до відповідача та сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

За умовами ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на наявність обставин того, що вказаний правочин є таким, що вчинений під впливом тяжких обставин, що склались в сім»ї і необхідності коштів і це є підставою для визнання його судом недійсним.

Між тим, суд не може погодитись із вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Крім того, п.23 постанови Пленуму ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставістатті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що необхідність укладення правочину виникла в силу тяжких обставин, що склалися в сім»ї і необхідності коштів, тому договір був укладений на вкрай невигідних умовах

Вказані обставини не можуть бути визнані такими, що спонукали позивача на укладення спірного правочину як вчиненого під впливом таких обставин та такі по відношенню до нього не можна вважати тяжкими.

Посилання сторони позивача на укладення вказаного договору на вкрай невигідних умовах з огляду на отримання коштів за договором у значно меншій сумі, ніж становить реальна вартість нерухомого майна, суд не приймає до уваги, оскільки за умовами п.18 оспорюваного договору сторони в присутності нотаріуса зазначили про справжність намірів та розуміння значення та умов вказаного договору, а підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Представник позивача на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з підстав, визначених статтею 233 ЦК України, не довела на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин укладення договору під впливом тяжкої для позивачани і на вкрай невигідних умовах.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд вважає недоведеними позивачем обставин для визнання недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу, а зазначені ним підстави є необґрунтованими та безпідставними, наслідком чого є відмова в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 233, 6,27, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 58-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним- відмотиви.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Камянка -Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:

Оригінал рішення