АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6995/16 Справа № 204/8104/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про визнання недійсним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, з урахуванням уточнених вимог просила визнати незаконними та протиправними дії Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства щодо її звільнення 16 листопада 2015 року з посади начальника планово-виробничого відділу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та визнати незаконним і скасувати наказ Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 79-П від 16 листопада 2015 року «Про припинення трудового договору» щодо її звільнення з посади планово-виробничого відділу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді начальника планово-виробничого відділу цього підприємства та стягнути з Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 66 169 грн. 98 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 57 -59, 60, 66 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 18 вересня 2001 року працювала на посаді економіста 2 категорії Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, а з 15 жовтня 2003 року була переведена на посаду начальника планово-виробничого відділу, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.15-16 Т.1) та наказами № 90 -к від 18.09.2001 року та № 94-к від 15.10.2003 року (а.с.80-81 Т.1).

Згідно наказу № 79-п від 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників (а.с.73 Т.1).

Після чого із ОСОБА_2 було проведено розрахунок, що підтверджується відомостями про розподіл заробітної плати (а.с. 105-106 Т.1) та видано трудову книжку, що позивачка особисто розписалася у журналі видачі трудових книжок.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2015 року директором Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства було видано наказ №42 про об'єднання відділу матеріально-технічного постачання та відділу збуту (маркетингу) у відділ матеріально-технічного постачання та збуту (маркетингу), та відповідно до якого наказано начальнику ПВВ ОСОБА_2 внести зміни у штатний розпис з 20 квітня 2015 року (а.с.74 Т.1).

Вказаний наказ був виданий на виконання Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України «та листа міністерства соціальної політики України від 15.01.2015 року № 289/0/14-15/04 (а.с.61-62), в якому було рекомендовано вжити заходи щодо скорочення на 20% чисельності адміністративно-управлінського персоналу підприємства, скорочення на таких підприємствах кількості легкових автомобілів, припинення придбання меблів, мобільних телефонів, побутової техніки та виконання рекомендацій наданих Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, щодо вжиття заходів стосовно ефективності та діяльності магазинів підприємств (а.с. 63-65 Т.1), а також з метою оптимізації та удосконалення роботи на підприємстві та поліпшення організації праці.

Листом за № 1517/12Q від 05 травня 2015 року директор підприємства повідомив голову профспілкового комітету ОСОБА_3, що наприкінці серпня та на початку вересня 2015 року буде проведено скорочення штату та чисельності працівників підприємства у відділі матеріально-технічного постачання та збуту (маркетингу), планово-виробничому відділі, бухгалтерії (а.с.67 Т.1), який згідно журналу вихідної кореспонденції був направлений 05 травня 2015 року, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції оглянутому у судовому засіданні.

З метою оптимізації та удосконалення роботи на підприємстві та поліпшення організації праці наказом директора Дніпропетровського казенного- кспериментального протезно-ортопедичного підприємства ОСОБА_4 за № 84 від 31 серпня 2015 року створено з 31 серпня 2015 року на підприємстві планово-економічний відділ шляхом реорганізації планово-виробничого відділу та затверджено Положення про планово-економічний відділ підприємства. Введено у штатний розпис посаду начальника планово-економічного відділу та призначено начальником планово-економічного відділу ОСОБА_5 з 01 вересня 2015 року. Зобов'язано начальнику планово-економічного відділу ОСОБА_5 у строк до 01 вересня 2015 року внести зміни у штатний розпис підприємства (а.с. 75).

Також, 31 серпня 2015 року директором підприємства було винесено наказ № 85 про зміну штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників підприємств, а саме про введення з 01 листопада 2015 року новий штатний розпис та професій працівників підприємства, зобов'язано старшого інспектора з кадрів ОСОБА_6 письмово попередити під розпис працівників, які підлягають звільненню, серед яких була і позивач, у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників підприємства та надати цим працівникам пропозиції з працевлаштування на підприємстві, виходячи з можливостей підприємства, з якими позивачка була ознайомлена (а.с.69-70 Т.1).

Апелянт вважає, що підприємством було штучно створено умови для її звільнення, більш того вважає, що скорочення чисельності працівників фактично не відбулося, самого наказу про скорочення чисельності працівників не існує, колегія суддів вважає безпідставними, з о .

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з абзацом 15 роз'яснень Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації.

Скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватись, а в окремих випадках навіть збільшуватись (абзац 16 вказаних роз'яснень).

Крім того, Міністерство праці та соціальної політики в своєму листі від 07 квітня 2011 № 114/06/187-11 роз'яснило, що скорочення чисельності або штату працівників це одна з підстав для розірвання трудового договору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Згідно штатного розпису від 01 січня 2015 року у планово-виробничому відділі числилось п'ять осіб, а після реорганізації та скорочення чисельності працівників, згідно змін до штатного розпису № 19 з 01.09.2015 року у планово-виробничому відділі залишилася посада начальника, яку обіймала позивачка ОСОБА_2 та зазначено новостворений відділ планово-економічний з чисельністю три особи, в тому числі посаду начальника планово-економічного відділу обіймає ОСОБА_5, а штатний розпис з 01.01.2016 року містить тільки відділ планово-економічний.

Посада начальника планово-виробничого відділу, яку обіймала ОСОБА_2 була скорочена.

При проведенні реорганізації та зміни штатного розпису відповідачем було дотримано норми трудового законодавства, оскільки власник або уповноважений орган має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис, як зазначалось вище.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Норми ст. 49-2 КЗпП України було дотримано відповідачем, оскільки 31 серпня 2015 року було попереджено ОСОБА_2 про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 листопада 2015 року та надано перелік наявних вакансій на підприємстві станом на 31 серпня 2015 року. З попередженням ОСОБА_2 була ознайомлена 31.08.2015 року, про що свідчить її особистий підпис з зауваженням про те, що від запропонованих вакансій вона відмовляється (а.с.68 Т.1).

Наведені вище обставини встановлено судом та підтверджуються матеріалами справи, а також не заперечуються самою ОСОБА_2

Крім того, власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підприємстві на день її попередження існували й інші посади, які не були запропоновані позивачці, зокрема посада, яку займала ОСОБА_5 до призначення її на посаду начальника планово-економічного відділу не відповідає дійсності, оскільки згідно наказу № 58-п від 01.09.2015 року ОСОБА_5 займала посаду економіста з планування 1 категорії планово-виробничого відділу (а.с.78), а згідно змін до штатного розпису № 19 даної посади не існує.

Зазначені у попередженні вакантні посади відповідають переліку вакансій станом на 31.08.2015 року (а.с. 99 Т.1).

Відповідно до частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини третьої ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Директором підприємства було подано подання від 13 жовтня 2015 року за № 4488/12Q до голови профспілкового комітету ОСОБА_3 про звільнення 5 осіб, проте одна особа працевлаштована і підлягають скороченню чотири особи. Також, з даного подання вбачається, що у зв'язку з неможливістю переведення їх на іншу роботу, відповідно до ст. 43 КЗпП України звертається з проханням надати згоду на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 02 листопада 2014 року у відділі матеріально-технічного постачання та збуту (маркетингу) продавця непродовольчих товарів ОСОБА_10, продавця продовольчих товарів ОСОБА_8, у планово-виробничому відділі ОСОБА_2 та у відділі бухгалтерії економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності 1 категорії ОСОБА_9 (а.с.71 Т.1), а на засіданні Первинної профспілкової організації Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства 15 жовтня 2015 року було надано адміністрації підприємства згоду на розірвання трудового договору з даними особами за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 02 листопада 2014 року, що підтверджується протоколом № 19 (а.с.72 Т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що і у поданні, і у протоколі № 19 була допущена описка, а саме було надано згоду на розірвання трудового договору з 02.11.2015 року.

Отже, відповідач виконав вимоги встановлені у ст. 43 КЗпП України і ст. 22 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, i працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять усі працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Посилання апелянта на той факт, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що позивачка яка обіймала посаду начальника планово-виробничого відділу має більш високу кваліфікацію і більшу продуктивність праці ніж її помічник ОСОБА_5, не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені обставини не є прямим і безспірним підтвердженням більш високої кваліфікації і продуктивності праці позивачки за станом на час звільнення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а також ці доводи не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді