АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6579/16 Справа № 202/403/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.

при секретарі: Сахарові Д.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новосел», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків його недійсності, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, -

В с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Новосел», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків його недійсності посилаючись на те, що 14.11.2014 року ОСОБА_5, яка діяла від імені позивача, згідно договору купівлі-продажу, передали, а покупець ОСОБА_3, прийняв у власність домоволодіння по АДРЕСА_1. Згідно п.4 та п.5 цього договору, продаж зазначеного житлового будинку здійснено за домовленістю сторін за 140000,00 грн. і сторони підтвердили факт розрахунку за продане домоволодіння. Про вчинення ОСОБА_5 від імені позивача вищезазначеного правочину останній стало відомо лише у квітні 2015 року, коли позивач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. З поданого до неї позову позивачу стало відомо, що 14.11.2014 року ОСОБА_5 продала її домоволодіння ОСОБА_3, а той 26.01.2015 року продав спірний будинок ОСОБА_7 Вважає, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є склад злочину, оскільки повноважень ОСОБА_5 щодо продажу вказаного будинку позивач не надавала. 04.04.2014 року нею на ОСОБА_5 була видана довіреність на представництво інтересів позивача в суді без права продажу будинку. Коштів за продаж будинку вона не отримувала. На підставі ст.ст.203,215 ЦК України вважає договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним, оскільки він не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним - сплату продавцю за придбаний будинок коштів у тому обсязі, у якому вони домовились. Позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 від 14.11.2011 року (а.с.1-2).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.99-102).

В апеляційній скарзі (а.с.107-110) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- позивач є інвалідом першої групи і на момент видання довіреності на право розпорядження майном та на час вчинення правочину не розуміла значення своїх дій та їх правових наслідків, у зв'язку з чим була введена в оманута і обманим шляхом позбавлена власного майна;

- текст довіреності не містить чіткого уповноваження довіреної особи на вчинення правочину щодо відчуження нерухомого майна, яке належить позивачу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач уповноваживши довіреністю відповідача ОСОБА_5 продати уклала договір купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_3, який згодом продав спірне майно відповідачу ОСОБА_8; при укладанні спірного договору купівлі-продажу не було порушено умов правомірності правочинів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14 листопада 2014 року ОСОБА_5, діюча від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 04 квітня 2014 року, продала, а ОСОБА_3 купив домоволодіння по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є інвалідом першої групи і на момент видання довіреності на право розпорядження майном та на час вчинення правочину не розуміла значення своїх дій та їх правових наслідків, не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування своїх вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач на обставини, передбачені ст.225 ЦК України, не посилалася, а просила визнати договір недійсним з підстав неотримання нею як продавцем коштів за проданий будинок (а.с.1-2).

За таких обставин посилання позивача в позовній заяві на положення ст.ст.229,230 ЦК України як на підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним, тобто на помилку позивача та введення її в оману, без зазначення інших обставин справи, які мають свідчити про наявність таких підстав, слід розглядати саме в частині неотримання нею як продавцем коштів за проданий будинок.

При цьому з позовом про визнання довіреності недійсною з будь-яких підстав позивач до суду не зверталася.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довіреності від 04.04.2014 року позивач ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси в тому числі з правом розпоряджатися, в тому числі продати, обміняти та іншим чином відчужувати, здавати в оренду, найм тощо будь-якій особі належне позивачу нерухоме майно самостійно визначаючи суми, терміни та інші умови договорів, укладати та підписувати попередні договори, договори авансу, завдатку, договори про внесення змін та доповнень за ціну та на умовах на свій власний розсуд, договори про розірвання вищезазначених договорів, тощо (а.с.13,94).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що текст довіреності не містить чіткого уповноваження довіреної особи на вчинення правочину щодо відчуження нерухомого майна, не можуть бути враховані.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, поза увагою суду першої інстанції залишилася копія розписки ОСОБА_2 про отримання нею після продажу будинку по АДРЕСА_1 від ОСОБА_5 33000,00 доларів США в еквіваленті 528000,00 грн. (а.с.93).

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: