Номер провадження 22-ц/788/862/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 року з моменту укладення.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2007 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (зміна назви на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі ПАТ «УкрСиббанк) було укладено вказаний договір. Відповідачем перед укладенням кредитного договору не була проведена переддоговірна робота з ним відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»: не було надано необхідної, доступної, достовірної інформації про умови кредитування, де повинна бути вказана загальна вартість кредиту за весь термін кредитування відповідно до графіку, зниження розміру заборгованості та вартість послуг з оформлення кредитного договору (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Всупереч ч. 2 ст. 11 цього Закону повідомлення у письмовій формі з необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про кредитну послугу банком не надавалося. Про дійсну вартість кредитної послуги дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу. Перед укладенням кредитного договору відповідач приховав від нього повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, повязаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення ним свідомого вибору. Вказує, що факт приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, що є умислом в діях відповідача. Несправедливими відносно нього як споживача є умови договору споживчого кредиту, якими передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни у грошово-кредитній політиці Національного банку України (девальвація курсу гривні до курсу долара США у порівнянні з курсом, який діяв на час укладення договору).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.04.2016 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 року з моменту укладення, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачем перед укладанням кредитного договору не була проведена переддоговірна робота з ним, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», та не надано йому необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про всі умови кредитування у письмовій формі. Про дійсну вартість кредитної послуги позивач дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу.

Вказує, що перед укладанням кредитного договору відповідач приховав від нього повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, повязаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення ним свідомого вибору, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність та умисний обман з боку відповідача.

Також, вважає несправедливою, відносно нього як споживача, умови договору, якими передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

Зазначає, що ці всі обставини є підставами для визнання вказаного договору недійсним з моменту вчинення такого правочину, відповідно до положень ЦК України.

Позивач в призначені судові засідання не зявлявся, але відповідно до ч.3 ст. 76 ЦПК України був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду його апеляційної скарги.

Представник банку по скарзі заперечив, бо позивач працював начальником Сумського регіонального відділення банку і мав повноваження на укладення кредитних договорів, а тому був належно оповіщеним про умови укладання такого виду кредитних договорів, окрім того, самого факту отримання кредиту він не оспорює.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 23.11.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір), за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 82475,00 доларів США для особистих потреб придбання квартири (а.с. 3-6).

Відповідно до умов договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 22.11.2028 року (пункт 1.2.2.).

Також у пункті 5.2 договору сторони погодили, що банк згідно умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, зокрема у разі здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

У пункті 7.12 договору сторони домовилися, що уклавши цей договір позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем підписано додаток № 1 до договору «Графік погашення кредиту», який є невідємною частиною даного Договору (а.с. 7-9).

23.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 1 до договору, якою викладено п. 1.3.5. договору та додано додаток № 2 у новій редакції (а.с. 10-15).

26.01.2011 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору (щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні). За цією угодою базовою валютою договору є гривня; сторони дійшли згоди, що з 26.11.2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% процентів річних, а з 26.01.2016 року 11,5 % річних (а.с. 51-52).

05.07.2011 р. сторонами укладена додаткова угода № 2 до договору (щодо зміни процентної ставки по кредиту за основною сумою боргу). За цією угодою сторони дійшли згоди, що процентна ставка з 26.11.2011 р. по 11.06.2012 р. 9,5% річних в українській гривні; з 12.06.2012 р. по 25.01.2026 р. 12,5% річних в українській гривні; з 25.01.2026 р. по 22.11.2028 р. 14,5% річних в українській гривні (а.с. 56 - 63).

Відмовляючи у задоволенні суд першої інстанції, вірно зазначив, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач не заявляв додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди.

Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки банк виконав належним чином. Факт підписання ОСОБА_4 кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останнього з його умовами, які йому в момент укладення договору були зрозумілі.

Суд вірно дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість посилання позивача на те, що оскільки відповідачем не було надано необхідно, доступної, достовірної інформації про всі умови кредитування, то такий договір є недійсним, на підставі того, що умови кредитного договору не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: установлюються обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надаються продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.2 постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до п. 3.1 цієї Постанови банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що банком надано позичальнику повну інформацію щодо умов укладення кредитного договору, а умови договору споживчого кредиту, щодо права банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, відносно нього як споживача, є несправедливою.

Але такі посилання є безпідставними, оскільки в цивільній справі містяться додатки до кредитного Договору: № 1 «Графік погашення кредиту», № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», № 1 «Графік погашення кредиту» до додаткової угоди № 1 від 26.01.2011 року, № 1/1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», в яких зазначена повна інформація стосовно умов кредитування, з якими позивач ознайомився та прийняв умови кредитування, підписавши вказані додатки, під час укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, а умови збільшення процентної ставки та порядок такого збільшення визначений самим Договором, який також підписаний позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо введення позивача в оману та нечесну підприємницьку діяльність спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтвнрджено про введення позивача в оману під час укладання договору, оскільки перед його підписанням маючи навички він мав можливість ознайомитись із текстом та умовами кредитного Договору, додаткових угод та додатків до нього та власноручно їх підписав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: