РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Дрокіній С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на 17/200 частин житлового будинку № 1 по вул.. Забайкальській в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 посилався на те, що 02.11.2015р. помер його батько ОСОБА_5, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

34/100 частин спірного будинку були придбані в період шлюбу померлого батька та відповідачки ОСОБА_4, які зареєстровані за нею в цілому.

Спадковою частиною, на яку претендує позивач є 17/200 частин спірного будинку. Однак, враховуючи, що 34/100 частин будинку зареєстровані за відповідачкою, він звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та вказали, що 16.05.2016р. ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, померлого 22.11.2015р...

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що за життя померлий не вважав частину спірного будинку спільним сумісним майном подружжя, та не ставив питання про виділ своєї частки, ніяких спорів стосовного цього майна у подружжя не було. Подружжя вважало, що вказане майно є особистою власністю відповідача ОСОБА_4 в розумінні ст..28 КпШС України, який був чинний на той час.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5.

З 24 квітня 1987 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

13 жовтня 1988 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано договір купівлі-продажу від 30.09.1988 року згідно з яким, ОСОБА_4 придбала 34/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м.Харків, вул.. Забайкальська,1.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Так, відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин,майно,нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках, суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх окремого проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя та рівність їх часток, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Оскільки належних доказів того, що вказана частина житлового будинку, право власності на яку було зареєстроване за ОСОБА_4 у період її перебування у шлюбі з ОСОБА_5, було придбано за кошти, які належали особисто ОСОБА_4, не надано, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є об'єктом права спільного сумісного майна подружжя та підлягає поділу між ними.

02 листопада 2015 року ОСОБА_5 помер.

16 травня 2016 року постановою нотаріуса позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, померлого 22.11.2015р...

Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до вимог ст..1267 ЦК України частки в спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як вбачається із матеріалів справи, у передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась його дружина - ОСОБА_4 та син ОСОБА_3.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що зазначені обставини є підставою для визнання за позивачем права власності на 17/200 частин житлового будинку № 1 по вул.. Забайкальській в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 1267,1268,1269,1270 ЦК України, ст..22,28 КпШС,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/200 частин житлового будинку № 1 по вул.. Забайкальській в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 03 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя