Справа №592/437/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/825/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми

про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

На зазначене рішення представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість та неповноту зясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та стягнути з ПАТ «Сумське МНО» на користь ОСОБА_3 7500 грн. моральної шкоди, у звязку з професійним захворюванням. В іншій частині рішення залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги представник позивача зазначає, що судом неповно зясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, а також характер та обсяг моральних страждань. Вважає, що місцевий суд не звернув увагу на ту обставину, що в 2008 році позивачу було встановлено ще одне професійне захворювання, у звязку з чим було заподіяну моральну шкоду відповідальність за яку повинно бути покладено саме на роботодавця.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми також не погодилось з рішенням місцевого суду і звернулось з апеляційною скаргою.

В доводах апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом неповно зясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність у позивача професійного захворювання та встановлення йому відсотка втрати працездатності ще не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди позивачеві. Також просить врахувати, що Фонд виконує усі покладені на нього обовязки по наданню позивачеві соціальних послуг та здійснення страхових виплат. Звертає увагу на те, що на час розгляду справи у суді першої інстанції набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року, яким унесені зміни до п.8 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» і відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювання і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника Фонду, думку представника ПАТ «СМНВО», вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи з 02 вересня 1971 року по 20 травня 1974 року та з 20 листопада 1975 року по 29 квітня 2005 року ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» (на даний час ПАТ «СМНВО») та була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.5-6).

23 лютого 2005 року ОСОБА_3 було встановлено професійне захворювання, про що свідчить повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за №47 від 23.02.2005р. (а.с.7).

Відповідно акту №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 квітня 2005 року позивачу були встановлені наступні професійні захворювання: Хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології 11 ст. в фазі загострення. Ел 11 ст. ДН 11 ст.Нейросенсорная туговухість 111 ст. Захворювання професійне (основний діагноз) .ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ 11ст. НК 11. ДЕП (гіпертонічна) 1-111 ст. сліквірно-гіперзіонним, астенічним і вестибуло-атактіческим синдромами. РОХП з переважним ураженням в шийному відділі і нестабільністю на рівні 04-0506, в поперековому відділі хребта з помірним больовим синдромом. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки (супутній діагноз). Професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологічних процесів, неефективного використання засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення професійного захворювання стало проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та пилу (а.с.9).

Згідно акту №620 огляду МСЕК від 30 травня 2005 року ОСОБА_3 було встановлено 40% втрати професійної працездатності (а.с.13-14).

Вподальшому, при переогляді у позивача було встановлено погіршення стану здоровя внаслідок чого відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 50%, що підтверджується актом №594 огляду МСЕК від 07 червня 2006 року (а.с.15-16).

26 березня 2008 року ОСОБА_3 повторно встановлено професійне захворювання, про що свідчить повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за №148 від 26.03.2008р. (а.с.8).

Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці ОСОБА_3 отримала професійне захворювання у вигляді: Силікоз І ст., ХОЗЛ пилової етіології ІІ ст., фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст., Нейросенсорна туговухість IVст., Захворювання професійне. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., Пресбіопія. Гіпертонична ангіопатія сітківки. Дисцикуляторна енцифалопатія І-ІІ ст. с лікворно-венозною дискулярцією, вестибуло-атактичноим і антено-невротичним синдромами. Остеохондроз шийного відділу хребта. Остеохондроз та спондилоартроз поперекового відділу(Супутній діагноз), що підтверджується актом №32 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 квітня 2008 року.

Професійне захворювання виникло за обставин неефективного використання засобів індивідуального захисту, недосконалості технологій. Причиною професійного захворювання стало проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості (а.с.10).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 26 травня 2008 року вбачається, що при повторному огляді ступінь втрати працездатності позивача склав 65 % в тому числі 15% по вперше встановленому професійному захворюванні силікозу безтерміново, та встановлено третю групу інвалідності (а.с.12).

Дана обставина також підтверджується і актом огляду МСЕК № 482 від 04 червня 2008 року (а.с.17-18).

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції вважав, що оскільки право на звернення у ОСОБА_3 виникло ще у 2005 році, тому при вирішенні позову необхідно керуватися лише ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з яким на момент заподіяння шкоди обовязок по її відшкодуванню покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Однак з таким висновком суду в повному обсязі погодитись не можна, виходячи з наступного:

Право на отримання страхових виплат, відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого, застрахованого відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з дня встановлення МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

Відповідно до вимог ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в їх сукупності, страхові виплати у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду (окремої виплати від інших страхових виплат) за період з 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року має проводити Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в даному випадку його Відділення (відповідач), виходячи з дії законів у часі.

Враховуючи вищезазначене, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачу внаслідок отримання нею хронічного професійного захворювання, що підтверджується актом №620 огляду МСЕК від 30 травня 2005 року має проводити відповідач у справі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Суми, а тому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги Відділення про відсутність, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на користь позивачки саме Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги даного відповідача щодо відсутності правових підстав для покладення на них обовязку по відшкодуванню моральної шкоди позивачу , у звязку із набранням з 1 січня 2015 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

При цьому колегія суддів виходить з того, що дійсно, згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до роз'яснень, які наведені у пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року, у справі № 6-26цс12.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

За таких умов, встановивши, що 30 травня 2005 року позивачу вперше було встановлено актом огляду МСЕК ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% , місцевий суд вірно, на підставі зазначених вище положень норм права, поклав відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди саме на Фонд соціального страхування.

В той же час, колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні рішення в частині відмови в задоволенні позову до ПАТ «СМНВО» не була врахована та обставина, що в 2008 році позивачу встановлений ще один діагноз професійного захворювання силікоз 1 ст. S/s, 2/2 повільний розвиток, що підтверджується Повідомленням від 26.03.2008 року та актом від 10.04.2008 року і за цим професійним захворюванням первинно втрата працездатності встановлена в розмірі 15%.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що актом МСЕК від 10.04.2008 року позивачу встановлений ще один діагноз професійного захворювання і за цим професійним захворюванням первинно втрата працездатності встановлена 04.06.2008 року в розмірі 15%, тому обовязок по відшкодуванню моральної шкоди за цим профзахворюванням повинен бути покладений саме на відповідача ПАТ «СМНВО», як на роботодавця.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПАТ «СМНВО» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія судді керується положеннями статей 23, 1167 ЦК України і з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивач, та інших обставин та розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 3000 грн. 00 коп.

У звязку із скасуванням рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ПАТ «СМНВО» колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду і в частині розподілу судових витрат у справи та вирішити дане питання відповідно до вимог передбачених ст.88 ЦПК України, стягнувши з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 396 грн. 86 коп. та стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь держави судовий збір у сумі 154 грн. 34 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та 169 грн. 77 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2016 року відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення моральної шкоди та розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. 00 коп.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 396 грн.86 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь держави судовий збір у сумі 154 грн. 34 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та 169 грн. 77 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -