Категорія 48Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Марчук В.С., Медяного В.М., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та представника відповідповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Віницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення компенсації вартості ? частки автомобіля,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому, відповідно до кінцевих позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «MAN 8.163», 1999 року випуску, білого кольору, н.з. АВ9397АМ, номер шасі (рами) WMAL20Y975G137369 в сумі 105093 грн. 60 коп.

Позов мотивовано тим, що з 09.07.1999 р. по 05.04.2013 р. позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, який 25.03.2013 року рішенням суду було розірвано.

У період шлюбу ними було придбано спірний вантажний автомобіль, який було зареєстровано 26.05.2007 р. за ОСОБА_4. В подальшому даний автомобіль був відчужений ОСОБА_4 без згоди позивача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 22.07.2014 р. шляхом укладення довідки-рахунку та скасовано державну реєстрацію спірного автомобіля за ОСОБА_6

Позивач вважає, що вона має право на компенсацію вартості ? частки даного автомобіля, оскільки авто було відчужено без її згоди на це.

Середня ринкова вартість такого автомобіля станом на 22.12.2015 р. становить 206720,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ? частку вартості автомобіля в розмірі 103360,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не врахував, що вже була у провадженні суду цивільна справа про поділ спільного майна подружжя між тими самими сторонами, рішення у якій набрало законної сили, а від так провадження у справі підлягає закриттю. Також судом не враховано, що спірний автомобіль було знищено 3-ю особою в ДТП. Не правильним є врахування висновку експерта, оскільки останній зазначив, що на час проведення експертизи визначити вартість автомобіля не є можливим, а тому в разі задоволення позову підлягає стягненню ? частки вартості авто виходячи від ціни по договору купівлі-продажу, а не по ринковій вартості.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, оскільки спірний автомобіль, який є предметом спільної сумісної власності, був відчужений одним із подружжя без згоди іншого, позивач має право на компенсацію своє частки, при цьому слід стягнути з відповідача ? частку середньої ринкової вартості автомобіля в розмірі 103360,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 на О.П., ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу вантажного автомобіля, який є предметом спору при розгляді даної справи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаного вантажного автомобіля «MAN 8.163», укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 22.07.2014 р. через фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 шляхом укладення довідки-рахунку серії ВІА № 572230. Скасовано державну реєстрацію спірного автомобіля за ОСОБА_6 Дане рішення набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 09.07.1999 р. 25.03.2013 р. рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу 20.07.2007 р. за ОСОБА_4 було зареєстровано автомобіль марки «MAN 8.163», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі WMAL20Y975G137369.

15.09.2010 р. ОСОБА_4 видав довіреність на ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на належний йому автомобіль марки «MAN 8.163», із правом продавати, одержанням усіх без винятку необхідних документів, розписуватися за власника автомобіля, підписувати правочини тощо.

25 червня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Державної автомобільної інспекції з заявою про зняття з обліку для реалізації вказаного автомобіля.

22.07.2014 р. ОСОБА_6, звернувся до Державної автомобільної інспекції з відповідною заявою про вторинну реєстрацію транспортного засобу, придбаного в торговельній організації.

Цього ж дня ФОП ОСОБА_7 було видано довідку-рахунок на імя власника ОСОБА_6 на спірний автомобіль.

Фактично уже після розірвання шлюбу між подружжям, 22 липгя 2014 року спірний автомобіль був відчужений.

Визнаючи договір купівлі-продажу спірного авто недійсним, основним мотивом такого рішення є відчуження одним із подружжя автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя без згоди іншого.

Отже, вищевказані обставини в силу норм процесуального законодавства доказуванню не підлягають.

Договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу був визнаний недійсним, що в силу ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Рішенням суду скасовано державну реєстрацію даного автомобіля.

Отже, наслідком визнання договору купівлі-продажу недійсним, є повернення у спільну сумісну власність колишнього подружжя спірного автомобіля, а отже, подружжя має право на його поділ.

В статті 65 СК України, регламентується право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України . Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ).

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В правовій позиції ВССУ у справі № 6-7цс15 (про визнання договорів відчуження транспортного засобу недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння) вказано, що при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Враховуючи вказане, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач має право на компенсацію вартості ? частки спірного автомобіля.

Твердження апелянта про наявність підстав для закриття провадження у даній справі, так як судами вже розглядався спір з приводу поділу майна подружжя, в якій ОСОБА_2 зазначила все майно, крім спірного автомобіля, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, встановлено, що даний транспортний засіб належав подружжю на праві спільної сумісної власності, а отже, в силу статей 69, 70, 71 СК України підлягає поділу.

Також безпідставним є твердження апелянта, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що спірне майно було знищене, а отже, припинилось право власності на нього, оскільки, даний транспортний засіб був відчужений в належному для використання стані і був знищений вже після його незаконного відчуження.

Крім того, висновок експерта, в якому вказується про фізичне знищення даного транспортного засобу, не є належним доказом факту знищення, оскільки остаточний висновок про це може бути зроблений компетентними на це органами, про що робиться відповідна відмітка (запис).

Що стосується визначення вартості спірного автомобіля, від якої необхідно виходити, визначаючи розмір компенсації, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив стягнути ? частки від середньої ринкової вартості аналогічного по всім параметрам автомобіля, так як експерт не зміг визначити ринкову вартість конкретно цього т/з з врахуванням технічного стану.

Також, враховуючи те, що договір купівлі-продажу визнаний недійсним повністю, а отже, недійсними є умови в частини ціни продажу, посилання апелянта про розрахунок розміру компенсації виходячи з ціни продажу вказаному в довідці-рахунку, є безпідставним, оскільки фактично після визнання договору недійсним, майно повернулось у спільну сумісну власність колишнього подружжя, а поділ майна подружжя відбувається з врахуванням дійсних цін на спірне майно на час поділу його, і лише з цією метою призначаються судові-товарознавчі експертизи.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: