Ухвала

іменем україни

2 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 25листопада 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в приміщенні відділення банку Автономної Республіки Крим м. Євпаторії було укладено договір банківського вкладу (вклад «Депозит VІР») згідно з умовами якого ним передано вклад у сумі 342 413 грн 55 коп. на строк 366 днів до 25 листопада 2014 року включно, з процентною ставкою 18% річних та капіталізацією процентів, які зараховуються на рахунок для зарахування процентів по вкладу. Строк дії договору сплинув, але ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовляється повернути йому грошові кошти, чим порушує його права та умови укладеного договору.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з відповідача 521 515 грн за договором банківського вкладу вклад «Депозит VІР» від 25 листопада 2013 року та 260 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 521 515 грн за договором банківського вкладу та 41 130 процентів на вклад, 3% річних за користування чужими коштами за період 169 днів - 5 608 грн, а також суму інфляційних витрат за цей же період - 71 тис. грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсоснької області від 22 лютого 2016 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, рішення районного суду залишити в силі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростував доводи позивача щодо наявності невиконаних зобов'язань за договором депозиту, який було укладено між сторонами.

Відмовляючи у задоволені позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження внесення ним на депозитний рахунок грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, що підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час − час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ

Оскільки на підтвердження додержання письмової форми договору банківського вкладу відповідно до вказаних вимог закону позивач не надав суду жодного доказу - ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами), апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верхового Суду України, висловленою у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки позивач не надав суду ні оригінал договору, ні квитанції, чи ощадної книжки або іншого належного документа про внесення коштів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), то апеляційний суд вірно відмовив у позові.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик