Справа № 352/877/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2154/2016
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Тисменицького районного суду від 21 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач 15.06.2016р. звернулась в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Після збільшення позовних вимог 30.08.2016р. просила: 1) поновити її на роботі на посаді начальника відділу кадрового забезпечення Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 02 червня 2016 року; 2) стягнути з відповідача на її користь 19753,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 3) стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. на відшкодування спричиненої їй незаконним звільненням з роботи моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 05.08.1996р. була прийнята на роботу на посаду юрисконсульта на Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, з 04.06.2006р. переведена начальником відділу кадрів вказаного підприємства. 02.06.2016р. вона разом з інженером по кадрах під час обідньої перерви (з 12.30 год. до 13.30 год.) прийшла у відділ матеріально-технічного забезпечення привітати їх працівника з днем народження. О 12 год. 50 хв. у кабінет відділу матеріально-технічного забезпечення зайшли помічник генерального директора відповідача з питань безпеки ОСОБА_4, юрисконсульт ОСОБА_5 та начальник сторожової охорони ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_4, нічого не пояснюючи, почав знімати позивача і всіх присутніх на свій особистий телефон. Виявилось, що ні дозволу на зйомку, ні розпорядження щодо створення такої комісії зі сторони адміністрації відповідача не було. Біля 14.00 год. секретар з приймальної передала їй усну вказівку надати пояснення щодо вживання нею алкогольних напоїв на робочому місці, о 15.00 год. вона надала пояснюючу записку, де вказала, що алкогольних напоїв під час перебування на роботі ні 02.06.2016р., ні в інші робочі дні тижня не вживала. О 16 год. 50 хв. її разом з іншими працівниками запросили у приймальню, де їм вручили накази про звільнення з роботи з 02.06.2016р. на підставі п.7 ст.40 КЗпП України для ознайомлення під розписку. Наказ вона прочитала, однак не підписала, оскільки він не був зареєстрований (без дати і номера), а акт про перебування на роботі у нетверезому стані був сфальсифікований. Зразу після цього вона разом з іншими працівниками звернулася до Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру, де пройшла медичний огляд на стан сп'яніння і отримала довідку лікаря про відсутність у неї алкогольного сп'яніння. Прибувши на роботу наступного дня, позивач пред'явила вказану довідку в.о. генерального директора, на що отримала відповідь, що та своїх рішень не змінює і у будь-якому випадку вигнала б позивача з роботи, оскільки вона не підтримувала політики керівництва на посаді голови профкому. У подальшому адміністрація відповідача вдалася до переписування акту про перебування на роботі в нетверезому стані і наказів про звільнення, оскільки первинний акт було складено щодо семи працівників, а звільнено вибірково лише п'ять. Вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразились у її незаконному звільненні з роботи, їй спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї; вказане звільнення є помстою зі сторони в.о. гендиректора ОСОБА_7, яка давно пообіцяла звільнити її з роботи за її принципову позицію у захисті трудових прав працівників підприємства під час п'ятирічного перебування на посаді голови профкому підприємства.

Рішенням Тисменицького районного суду від 21 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника відділу кадрового забезпечення Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 02 червня 2016 року.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 19065 (дев'ятнадцять тисяч шістдесят п'ять) грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів та 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 6150 (шість тисяч сто п'ятдесят) грн. 04 коп. звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості у дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1653 грн. 60 коп.

На зазначене рішення відповідач - Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки позиції відповідача, викладеній у письмовому запереченні, яка полягає в тому, що звільнення позивача проведено із дотриманням норм трудового законодавства, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про скасування наказу про звільнення. Крім того апелянт не погоджується, що ним при звільненні позивача порушено вимоги ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо недопущення звільнення з ініціативи роботодавця працівника, який обирався до складу профспілкових органів протягом одного року після закінчення терміну, на який він обирається, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач була головою профспілкового комітету Івано-Франківського ОДОСП, а з 16.06.2015 року таким головою є ОСОБА_8

З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи апелянта було повідомлено належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Від апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку у судове засідання уповноваженого представника відділу правового забезпечення. Колегія суддів вирішила відхилити вказану заяву про відкладення розгляду справи, оскільки наведені в ній обставини не підтверджені документально, крім того апелянт є юридичною особою, де діє відділ правового забезпечення, у якому працюють декілька юристів, які також брали участь у даній справі, тому неможливість участі у справі одного представника не позбавляє апелянта можливості уповноважити для участі у справі інших представників. Отже, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, заперечення позивача та її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що звільнення позивача є незаконним, що є підставою для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач ОСОБА_2 з 05.08.1996р. працювала у відповідача - Івано-Франківському обласному державному об'єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посаді юрисконсульта, з 04.04.2006р. переведена на посаду начальника відділу кадрів (а.с.11).

Згідно наказу відповідача від 02.06.2016р. №02-03/41 позивач з 02.06.2016р. звільнена з роботи з посади начальника відділу кадрового забезпечення на підставі п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.8).

Відповідно до акту про перебування на роботі у нетверезому стані від 02.06.2016р. (а.с.7), яким відповідач обґрунтовував законність звільнення позивача з роботи, підписаного помічником генерального директора з питань безпеки ОСОБА_4, юрисконсультом ОСОБА_5 та начальником сторожової охорони ОСОБА_6, о 12 год. 50 хв. 02.06.2016 р. позивач разом з іншими працівниками розпивала спиртні напої та перебувала на робочому місці у нетверезому стані в кабінеті відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського ОДОСП; даний факт представниками комісії зафіксовано відеозйомкою.

Відповідач не надав суду належного підтвердження повноважень членів комісії, які підписали вказаний акт, та їх компетентності щодо встановленого актом факту перебування позивача у нетверезому стані.

Переглянутий у судовому засіданні диск з відеозаписом (а.с.68), яким відповідач обґрунтовував законність звільнення позивача з роботи, не містить підтвердження обставин, які відображені в акті про перебування на роботі у нетверезому стані від 02.06.2016р., а саме, що позивач розпивала спиртні напої та перебувала на робочому місці у нетверезому стані. Вказаний відеозапис спростовує також показання свідка зі сторони відповідача ОСОБА_4, який і проводив відеозйомку на свій мобільний телефон, який безпідставно стверджував у судовому засіданні, що позивач тримала у руці склянку з алкоголем і перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

Суд вірно вважав голослівним посилання відповідача на те, що позивач проігнорувала пропозицію комісії поїхати у медичний заклад для проходження обстеження на стан сп'яніння, відмовившись від проходження медичного обстеження, що було зафіксовано відповідним актом комісії, з огляду на те, що такого акту про відмову від медичного обстеження відповідач суду не надав, вказана обставина не відображена на відеозаписі та спростована показаннями у судовому засіданні свідків зі сторони позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Вказані свідки підтвердили у судовому засіданні, що позивач 02.06.2016р. під час обідньої перерви не вживала алкогольних напоїв на святкуванні дня народження ОСОБА_9

Факт відсутності у позивача алкогольного сп'яніння станом на 19 год. 02.06.2016р. підтверджується довідкою Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру № 26 від 02.06.2016р. (а.с.65). Суд правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що до моменту освідчення пройшло близько 6 год., протягом яких алкоголь міг бути виведений з організму позивача, оскільки відповідач не довів факту вживання позивачем алкоголю під час обідньої перерви 02.06.2016р.

Таким чином, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту перебування позивача на роботі у нетверезому стані, що, відповідно до п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України, є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому суд дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача з роботи, що є підставою, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, для поновлення її на роботі.

Крім того судом вірно встановлено, що відповідачем при звільненні позивача порушено також встановлений законом порядок з огляду на те, що позивач, яка, починаючи з 02.07.2010р., протягом п'яти років була головою профспілкового комітету Івано-Франківського ОДОСП (а.с.48), проте звільнена з роботи з порушенням вимог ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно якої звільнення з ініціативи роботодавця працівника, який обирався до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм судом дана належна оцінка.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі не наводить доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення суду в іншій частині, а саме: в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині рішення апеляційним судом не переглядяється. Підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні, оскільки під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин