Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8039/13-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарюбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 28 липня 2016 року, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2007 року, яка виникла у звязку з неналежним виконанням нею зобовязання за цим договором, у розмірі 11669,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

У апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

На думку представника Банку зобовязання за кредитним договором не припинилося, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності. Вважає, що стягненню з відповідача підлягають проценти за кредитом та пеня у межах строку позовної давності.

Заслухавши доводи представника Банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги

Судом встановлено, що відповідно до договору від 02.08.2007 між сторонами укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 1750,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 6-10).

Кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки, який встановлено до грудня 2008 року. (а.с. 6 зв., 57,60).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача із заявою про видачу нової картки і останнім така картка видавалась.

Згідно п.п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється у наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніш останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 17.03.2009.

З даним позовом до суду Банк звернувся у 13.11.2013 (а.с. 17).

Представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 68). Заяви про поновлення цього строку з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від Банку не надходило.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи зазначену правову позицію, яка є обовязковою для судів, встановлені судом обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропущення відповідачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову Банку.

Наданий Банком розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.11.2007 (а.с. 84-86) та виписка проведених операцій по карті №4149****4283 не були підставою звернення до суду з позовом, не були предметом дослідження обставин у цій справі і на правильність ухваленого рішення не впливають.

Посилання Банку на правову позицію Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року №6-249цс15 щодо стягнення з відповідача процентів за кредитом та штрафів за прострочення сплати процентів у межах строку позовної давності, є безпідставними, оскільки зазначений правовий висновок стосується інших обставин справи (умов кредитного договору) у спірних правовідносинах.

Термін дії кредиту закінчився у грудні 2008 року, а отже, звертаючись до суду 13.11.2013 з порушенням строку позовної давності, позивач втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом та пені (ст. 266 ЦК України).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, обставин та умов, які були б вагомою підставою для скасування або зміни правильного по суті рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: