Справа № 156/93/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/902/16 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.

секретар Кирилюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 12.07.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання та не погасив кредит у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.15.2014 року становить 2 154.33 доларів США, що за курсом 24.00 грн. за 1 долар становить 51705.29 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2007 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви (а.с. 11), яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою (а. с. 12-17) складає між банком та відповідачем договір кредиту. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 600 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою (а. с. 11-17).

Згідно з п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений у заяві і памятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя картки про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою).

Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У заяві на отримання кредиту зазначено, що ОСОБА_2 ознайомився та згідний із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, та своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування (а.с. 11 зворот).

Відповідач отримав кредит на кредитну карту 23.07.2007 року, строк дії карти до 31 липня 2009 року.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач останній платіж здійснив у вересні 2008 року. Доказів проте, що карта перевипускалась після цієї дати і видавалась відповідачу та що строк дії карти на даний час не закінчився не подано З позовом про стягнення суми боргу позивач звернувся у суд тільки в лютому 2016 року. Відповідач просить застосувати строки позовної давності, подавши письмову заяву (а.с.33), оскільки вважає, що позивач по даних вимогах пропустив строки звернення із позовом до суду.

Відповідно до ст.ст. 253, 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, на думку суду, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України підлягає до застосування судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому позов до задоволення не підлягає.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, відповідно не підлягає до стягнення з відповідача і заборгованість за процентами та штрафними санкціями згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються спірні правовідносини, обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді