АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/6611/15-ц Головуючий суддя І інстанції Наумова С. М.
Провадження № 22-ц/790/7184/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М.., ОСОБА_1

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПрАТ «Український Страховий Дім» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 133 826 грн. 56 коп., моральної шкоди у розмірі 10000 грн., стягнені суми за правову допомогу у розмірі 12 126 грн. 40 коп., судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ПрАТ «Український Страховий Дім» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 133 826 грн 56 коп, моральної шкоди у розмірі 10000 грн., стягнені суми за правову допомогу у розмірі 12 126 грн 40 коп, судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 07.05.2014 року сталося ДТП. Про зазначене ДТП було складено довідку № 9383669 , відповідно до якої 07.05.2014 року о 18 год 15 хв відбулося зіткнення між автомобілем OpelAstra, номерний знак АН 9724АА та автомобіля HUYUNDAI CAHTA ФЕ, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілю OpelAstra було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно із висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 6538 від 19.09.2014 року, проведеного ХНДІ ім.. Бокаріуса , обєктом якого є автомобіль OpelAstra, номерний знак НОМЕР_2, розмір матеріальної шкоди, завданої власникові визначається ринковою вартістю і складає 99851 грн. 60 коп. При цьому, з цього висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля, що означає, що автомобіль є знищеним і розмір шкоди визначається вартістю автомобіля. Оскільки розмір шкоди визначається ринковою вартістю, позивачем було замовлено оцінку ринкової вартості пошкодженого автомобіля до ДТП. Зазначений звіт про оцінку було виконано 13.03.2015 року. Згідно із цим звітом ринкова вартість автомобіля у стані, у якому він був до ДТП становить 133 000,00 грн. отже, саме, ця сума є сумою завданих збитків, позивач вважає має бути стягнута з відповідача, посилаючись на ст..1192,ч.1 ст.22, ч 1 ст.1188 ЦК України. Також вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яку оцінила в сумі 10 000 грн. Також просила стягнути судові витрати, понесені нею при зверненні до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в розмірі 5 715 грн. 49 коп. матеріального збитку. В іншій частині позов не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, надавши свої письмові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення відповідачки та просив задовольнити позов у розмірі 5 715 грн. 49 коп., в іншій його частині відмовити.

Представник ПрАТ «Український Страховий Дім» в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 44 646 грн. 11 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 6060 грн., судовий збір у сумі 1440 грн., усього 52 146 грн. 11 коп.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 просить рішення суду змінити: стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майновушкоду у розмірі 133 000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати у складі судового збору за подання позову та апеляційної скарги, а також витрати на правову допомогу покласти на ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати в частині відмови покладання відповідальності на ПрАТ «Український Страховий Дім» відповідно до договору затвердженого полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А1/0389964 від 01.03.2014 р. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 44 646 грн. 11 коп. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи..

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Оскільки ОСОБА_2 скористалась своїм правом на відшкодування завданої шкоди безпосередньо заподіювачем шкоди ОСОБА_4, про що свідчить подання нею цивільного позову саме до відповідачки , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка на власний розсуд обрала особу, за рахунок якої підлягає відшкодуванню завдана їй шкода.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4про покладання відповідальності на ПрАТ « Український Страховий Дім» відповідно до договору затвердженого полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А1/0389964 від 01.03.2014 р. задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 07.05.2014 року о 18 год 15 хв відбулося зіткнення між автомобілем OpelAstra , номерний знак ФН 9724АА та автомобіля HUYUNDAI CAHTA ФЕ, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілю OpelAstra було завдано механічних ушкоджень.

Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 5484 від 30.06.2016 року вартість автомобіля OpelAstra, номерний знак НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди складає 44 646, 11 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки.

Посилання позивачки на висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 6538 від 19.09.2014 року, проведеного ХНДІ ім.. Бокаріуса, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди , завданої власникові автомобіля OpelAstra, номерний знак НОМЕР_2 визначається ринковою вартістю і складає 99851 грн 60 к. та те, що з цього висновку вбачається , що вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля , що означає , що автомобіль є знищеним і розмір шкоди визначається вартістю автомобіля, а оскільки розмір шкоди визначається ринковою вартістю, нею було замовлено оцінку ринкової вартості пошкодженого автомобіля до ДТП., виконаної ТОВ «Оцінка 24» 13.03.2015 року, і згідно із цим звітом ринкова вартість автомобіля у стані, у якому він був до ДТП становить 133 000,00 грн. отже , саме, ця сума є сумою завданих збитків, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки цей висновок про вартість обєкта оцінки від 13.03.2015 року , виконаний ТОВ «Оцінка24 » не є належним доказом , так як його проведено з порушенням вимог наказу Міністерства Юстиції № 142/5/2029 від 24.11.2003 року «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» особою , яка відповідно до Закону України «Про судову експертизу» не внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Що стосується рішення суду про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині.

Що стосується рішення суду про стягнення з відповідачки компенсації на користь позивача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 12 124,40 гривень, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих вимог частково.

Так, позивачкою надано копію договору про надання правової допомоги від 11.07.2014 року , копію додаткової угоди від 17.09.2016 року до нього , копію акту виконаних робіт від 05.04.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року який дійсно встановлює розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах в розмірі 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Закон дає чіткий перелік того, що саме є такою правовою допомогою: це участь особи у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п.48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у свої постанові від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів,копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу , а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Документально витрати на правову допомогу підтверджено у розмірі 6060 грн(номер чека 2808 від 05.04.2016 року) , ці витрати і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки стягнутий і судовий збір в сумі 1440 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді