У х в а л а

іменем україни

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Шумейка Павла Миколайовича - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 053-2008-1741, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у сумі 57 000 швейцарських франків строком користування до 01 червня 2038 року зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом. Відповідач, зобов'язавшись повернути кредит та сплачувати проценти щомісячними платежами, взяті на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 60 379, 26 швейцарських франків, яка складається із: простроченої заборгованості у розмірі 561, 13 швейцарських франків, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 54 108, 78 швейцарських франків, відсотків у розмірі 5 627, 39 швейцарських франків, підвищених відсотків у розмірі 81, 96 швейцарських франків.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором, 02 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 053-2008-1741-Р.

Посилаючись на вищевикладене, банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену вище заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 червня 2008 року № 053-2008-1741у сумі 60 379,26 швейцарських франків та сплачений судовий збір у сумі 3 654 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» - ШумейкоП.М. -порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів у частині відмови в задоволенні позову до поручителя із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 053-2008-1741, відповідно до умов якого останній отримав від ПАТ «Універсал Банк» споживчий кредит у сумі у сумі 57 000 швейцарських франків строком користування до 01 червня 2038 року зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом.

Згідно із п. 5.2.5 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяців та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором повідомлення (вимоги), вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 31 календарний день з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання позичальником 02 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 053-2008-1741-Р.

Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Судами встановлено, що у договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.2 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1265цс16 від 19 жовтня 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань 07 жовтня 2014 року позивачем направлено відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 053-2008-1741, станом на 16 лютого 2015 року в результаті порушення зобов'язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем склала 60 379,26 швейцарських франків, яка складається із: простроченої заборгованості у розмірі 561, 13 швейцарських франків, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 54 108, 78 швейцарських франків, відсотків у розмірі 5 627, 39 швейцарських франків, підвищених відсотків у розмірі 81, 96 швейцарських франків (а.с. 8-10).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що 07 жовтня 2014 року банком було пред'явлено вимогу до позичальника про дострокове погашення заборгованості за кредитом, виходив із того, що кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і відповідно до п. 5.2.5 кредитного договору такий строк настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту (12 жовтня 2014 року згідно з відтиском поштового штемпеля), тобто з 12 листопада 2014 року і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, тобто до 12 травня 2015 року. Проте, банк звернувся з позовом до поручителя лише 18 травня 2015 року, тобто після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

У свою чергу, встановивши, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору щодо погашення заборгованості та процентів за користування коштами, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення такої заборгованості з позичальника.

Оскільки в цій частині судові рішення ніким не оскаржуються, то на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

Доводи касаційної скарги про те, що шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя не сплив, а обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання не припинився, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за споживчим кредитом на придбання житла строк виконання основного зобов'язання з дня одержання повідомлення про дострокове стягнення становить шістдесят календарних днів, а не 31 календарний день з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, як встановлено п. 5.2.5 кредитного договору, - безпідставні з огляду на таке.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦКУкраїни).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Разом із тим, ураховуючи, що кредитний договір № 053-2008-1741 укладений до внесення змін у статтю 627 ЦК України, а саме: 02 червня 2008 року, та сторонами у п. 5.2.5 договору визначено, що інший термін повернення кредиту у разі пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, - доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення спору до поручителя ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Шумейка Павла Миколайовича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 січня 2016 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова