УхвалА

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., ЖуравельВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1987 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9, з яким вони вели спільне господарство та жили як подружжя у будинку АДРЕСА_1. 34/100 частин даного будинку належали на праві власності ОСОБА_9, а 76/100 частин будинку належали на праві власності ОСОБА_6

Вказувала про те, що вони за час спільного проживання у вищевказаному будинку здійснили ремонт, переобладнання опалення та інше.

Позивачка зазначала про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказану частину житлового будинку. Вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала у спірній частині будинку, була зареєстрована у ньому та у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У померлого була донька - ОСОБА_5, яка також претендувала на спадщину.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила встановити факт, що вона є дружиною ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати її спадкоємцем першої черги за законом; визнати за нею право власності на 17/100 частин зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що заявлені позивачкою вимоги про встановлення факту того, що вона є дружиною ОСОБА_9, суперечать положенням ст. ст. 21, 36 СК України та не є підставою для визнання за нею права власності на частину спірного будинку, оскільки вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не заявлялось.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_9 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який на час його смерті розірвано не було.

Також, звертаючись з вимогою про визнання права власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, позивачка не просила змінити черговість одержання права на спадкування відповідно до вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Отже доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

В.І.Журавель