Справа № 2-316/10
Провадження 4-с/216/32/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року Центрально Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі: головуючого судді: Бутенко М. В.,

за участю секретаря: Плохута Д. А.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Кривого Рогу цивільну справу за скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ «УКРГАЗБАНК» на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровської області, під час виконання судового рішення;

В с т а н о в и в:

Заявник ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрально -Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровської області, під час виконання судового рішення. В обґрунтування своєї скарги вказали, що 27.01.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення по справі №2-316/10 про задоволення позовної заяви ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ «УКРГАЗБАНК» (далі Заявник, ОСОБА_1, АБ «УКРГАЗБАНК») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яким з Відповідачів по справі стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 154 874,30 грн., звернено стягнення на предмет застави, а також стягнуто судові витрати по справі.

17.12.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) була розглянута апеляційна скарга Банку на вказане рішення, та за результатами розгляду ухвалено рішення, яким позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено у повному обсязі, а саме: солідарно стягнуто заборгованість з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку у сумі 20 062,43 дол. США та 2 199,21 грн., звернено стягнення на предмет застави, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2, стягнуто судові витрати по справі.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення - 17.12.2015 року.

У лютому 2016 року Банком отримано виконавчі листи по справі, строк предявлення виконавчих листів - до 17.12.2016 року.

25.03.2016р. Банк звернувся до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (далі Центрально-Міський ВДВС Криворізького МУЮ) із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь Банку.

07.06.2016р. Банком отримано постанову державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ ОСОБА_4 від 20.04.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП№50911252).

Як на підставу відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець посилається на те, що Банком не було приведено еквівалент у національній валюті суми боргу у доларах США, стягненої рішенням суду із ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеною вище постановою державного виконавця, АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до начальника Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ зі скаргою, в якій просив скасувати постанову та відкрити виконавче провадження по справі.

09.08.2016 р. Банком було отримано відповідь Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ, в якій в.о. начальника відділу ОСОБА_5 погодилась із позицією державного виконавця та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно не скасувала.

В порушення статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) на скаргу Банку Державна виконавча служба відповіла саме листом, а не вмотивованою постановою як це передбачено законом, що є грубим порушенням норм діючого законодавства.

Із зазначеною вище постановою, а також відповіддю державної виконавчої служби АБ «УКРГАЗБАНК» не погоджується, вважає ці документи незаконними та такими, що порушують права банку як стягувача у виконавчому провадженні, виходячи з наступного.

У відповідності із вимогами ст.18 Закону Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було підготовлено та видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Статтею 17 Закону передбачені види виконавчих документів, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами та накази господарських судів.

На виконання статті 19 Закону Банком до Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ було подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 25 Закону передбачений обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відмовивши стягувачу у відкритті провадження, державний виконавець Голотяк М.С. грубо порушила зазначену вищу норму Закону.

Серед вимог до виконавчого документу, передбачених ст.18 Закону, вимога про зазначення суми боргу в національній валюті відсутня.

Відповідно до п. 12 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.09.2014р. по справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Тобто, стягнення суми заборгованості у іноземній валюті є правомірним.

Зазначення еквіваленту валютної заборгованості у заяві про відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Частиною 3 статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що уразі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Тобто, законодавством передбачено накладення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті, вчиняти виконавчі дії щодо стягнення в іноземній валюті.

У пункті 13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Порядок примусового списання коштів в іноземній валюті регулюється постановою НБУ «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» (далі - Положення).

Пунктами 5.1, 5.2 цього Положення передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно - правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових рахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні. Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обов'язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби), або через уповноважений банк чи орган державного казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби. Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обов'язково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника, коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, як списується, підлягає конвертації на міжбанківському валютному ринку України в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 53 Закону України «Про виконавче провадження» та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа (пункт 5.4 Положення).

Отже, у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобов'язує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Таким чином, серед вимог до виконавчого документу, передбачених Законом, вимога про зазначення суми боргу в національній валюті відсутня, а можливість стягнення коштів боржника в іноземній валюті прямо передбачена законодавством, а відтак, державний виконавець дійшов хибного висновку про наявність обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, та безпідставно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України - учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Датою, коли Банку стало відомо про порушення його прав стягувача, слід вважати дату надходження з ВДВС копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження 07.06.2016 року (що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції Дніпропетровської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», відповідне поштове повідомлення про вручення кореспонденції має міститись в матеріалах виконавчого провадження), отже, строк подання скарги закінчився 18.06.2016 року.

Але, причини пропущення строку на подання скарги з боку Банку слід вважати поважними, адже до подання скарги до суду, ОСОБА_1 намагався реалізувати своє право на оскарження дій державного виконавця безпосередньо начальнику підрозділу ДВС, в якому працює державний виконавець. Відповідна скарга була направлена начальнику ВДВС 13.06.2016 року, а відповідь на цю скаргу, була отримана лише 09.08.2016 року.

В звязку з усім вищезазначеним, просять суд задовольнити їх скаргу, та: поновити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_1 «УКРГАЗБАНК» строк на подання скарги на дії посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010; визнати неправомірними дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3; скасувати постанову Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 20.04.2016р року (ВП№50911252) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за виконавчим листом, виданим 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3; зобовязати Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, та відкрити за ним виконавче провадження.

Сторони в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлялися. Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі. Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровської області направив до суду клопотання про розгляд скарги за відсутністю їх представника, та просить суд винести рішення з врахуванням їх вимог, викладених у запереченні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно приписам ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження (надалі за текстом Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Тобто, виконуючи примусово рішення суду, державний виконавець повинен був застосувати всі заходи примусового впливу для виконання рішення суду у повному обсягу.

Статтею 11 Закону, визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, при здійсненні примусового виконання судового рішення, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення. Державний виконавець у процесі примусового виконання рішення суду має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Таким чином, законодавцем встановлено обов'язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим документом, що відповідає вимогам Закону.

Згідно ст. 25 Закону : Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 12 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.09.2014р. по справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Тобто, стягнення суми заборгованості у іноземній валюті є правомірним.

Зазначення еквіваленту валютної заборгованості у заяві про відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Частиною 3 статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що уразі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 60, 208-210, 212, 383-387, ст. ст. 11-12, 17-19, 25-26, 53 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У х в а л и в:

Скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ «УКРГАЗБАНК» задовольнити в повному обсязі.

Поновити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_1 «УКРГАЗБАНК» строк на подання скарги на дії посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі № 2-316/2010.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Скасувати постанову Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 20.04.2016р року (ВП№50911252) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за виконавчим листом, виданим 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Зобовязати Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 19.02.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року по справі №2-316/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, та відкрити за ним виконавче провадження.

Копію ухвали направити начальнику Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області для виконання.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України про виконання ухвали повідомити суд у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя М.В. Бутенко