Справа№ 161/1090/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 13.12.2006 року уклали кредитний договір UАН343. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 200 000,00 гривень, на термін до 25.06.2009 року, а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 200 000,00 гривень. В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 22.01.2016 року має заборгованість 440 860,52 гривень, яка складається з наступного: - 176371,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 264 489,35 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором UАН343 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_4 було укладено: договір поруки, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором ОСОБА_3 Вимога, що була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. Просить суд солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що внаслідок погодження відповідача з умовами надання споживчого кредиту особам, сторонами було встановлено позовну давність в пять років. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив застосувати строки позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом при розгляді справи встановлено, що 13 грудня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № UAH343 (а.с. 10-11). Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень, на строк до 10 грудня 2009 року включно. Процентна ставка 21% річних. ОСОБА_3 зобовязався повернути суму кредиту, відсотків та винагороди.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 4.7 договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки-пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю в п'ять років.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стосовно обовязковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови»Суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обовязковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також судом достовірно встановлено, що 13 травня 2009 року відповідач ОСОБА_3 здійснив останній платіж, спрямований на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором № UАН343 від 13 грудня 2006 року.

Також судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № UАН343 від 13 грудня 2006 року, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та виникла за період з травня 2009 року по січень 2016 року (а.с. 4-5). При цьому, як вбачається з умов договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, що грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень, були надані відповідачу на строк до 10 грудня 2009 року включно.

При цьому позивач звернувся до суду лише 29 січня 2016 року. Таким чином позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, який передбачений ст. 257 ЦК України та умовами договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року. При цьому, позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача.

Також судом встановлено, що письмова вимога ПАТ «КБ «ПриватБанк» із зазначенням невиконаних обовязків, що випливають з умов договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року була направлена на адресу відповідача ОСОБА_4 лише 15 грудня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, яка передбачена умовами договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що випливають з умов договору № UАН343 від 13 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 становить пять років. При цьому, позивач звернувся до суду 29 січня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № UАН343 від 13 грудня 2006 року, яка виникла за період з травня 2009 року по січень 2016 року. Таким чином, строк звернення до суду у позивача сплинув у травні 2015 року, про що було відомо позивачеві. Оскільки позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності для звернення до суду, про застосування якої просить представник відповідача. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Європейського суду з прав людини «Grafescolo S.R.L. проти Молдови», ст.ст. 256 259ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення в повному обємі складено

17 червня 2016 року