Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа - Голова правління - голова ліквідаційної комісії Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гриненко Артем Олександрович, про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа - Голова правління - голова ліквідаційної комісії Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гриненко Артем Олександрович, про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він з 12 липня 2016 року та до цього часу працює на посаді директора Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», наказом від 17.08.2016 року № 120 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (догани) за порушення виконавської дисципліни, а саме - невиконання у встановлені терміни вимоги Компанії від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 щодо своєчасної реєстрації дочірніх підприємств в якості замовників на авторизованих майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro».

Зазначив, що даний наказ є незаконним, оскільки реєстрація очолюваного ним дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» як замовника в електронній системі закупівель «ProZorro» була здійснена 10.08.2016 року на електронному майданчику ТОВ «Нью Тенд» та ТОВ «Е-ТЕНДЕР», про що відповідачеві було направлено електронне повідомлення.

Крім того, позивач вказав, що неправомірність видання оскаржуваного наказу № 120 від 17.08.2016 року є дією, що принижує його ділову репутації, оскільки негативно впливає на оцінку трудовим колективом ДП «ШРБУ № 100» його ділових та професійних якостей при виконанні ним керівних функцій, а тому, такими діями відповідач завдав йому моральну шкоду.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ № 120 від 17 серпня 2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, стягнути з ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 96 000 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити. Пояснив, що він, працюючи у відповідача, належним чином виконує свої функціональні обов'язки. Крім того, вказав, що реєстрація дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» як замовника була здійснена на двох авторизованих електронних майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro» 10.08.2016 року, а саме - ТОВ «Нью Тенд» та ТОВ «Е-ТЕНДЕР», із дотриманням термінів встановлених у вимозі відповідача від 05.08.2016 року.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 не виконав вказівки керівника і не зареєструвався на авторизованих електронних майданчиках (двох-трьох) у електронній системі закупівель «ProZorro» до 12.08.2016 року, а тому за порушення виконавської дисципліни наказом № 120 від 17.08.2016 року останній був притягнутий до відповідальності у вигляді догани. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони позивачем не обґрунтовані (а.с. 54-56).

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що наказом № 86-ВК від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 було призначено з 12 липня 2016 року на посаду директора дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на умовах контракту від 12.07.2016 року № 185 на термін дії з 12.07.2016 року по 12.07.2019 року (а.с. 10).

Наказом від 17 серпня 2016 року № 120 позивача було притягнуто до відповідальності (догани) за порушення виконавської дисципліни, а саме - невиконання у встановлені терміни вимоги Компанії від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 щодо своєчасної реєстрації дочірніх підприємств в якості замовників на авторизованих майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro» (а.с. 11).

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, тобто, пов'язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов'язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Працівника не можна визнати винним, якщо він неналежно виконує свою роботу (не забезпечив виконання), зокрема, внаслідок захворювання або відсутності відповідних умов для її виконання. В разі виникнення трудового спору наявність чи відсутність поважних причин, а отже, наявність чи відсутність вини працівника, встановлює орган, що розглядає спір.

Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно роз'яснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже дисциплінарним проступком визнається невиконання (неналежне виконання) саме трудових обов'язків за умови, якщо воно сталося в робочий час. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою винесення наказу від 17 серпня 2016 року № 120 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було те, що ним у встановлені терміни не були виконані вимоги Компанії від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 щодо своєчасної реєстрації дочірніх підприємств в якості замовників на авторизованих майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro».

Відповідно до Окремого доручення Т.в.о. Голови державного агентства автомобільних доріг України № 218-ОД від 04.08.2016 року, керівників дочірніх підприємства було зобов'язано вжити заходів до реєстрації підприємств в електронній системі закупівель (а.с. 12-13).

Про вищезазначене окреме доручення позивачу стало відомо, виходячи з повідомлення, що надійшло 08.08.2016 року о 14.04 год. на електронну поштову скриньку підприємства (а.с. 14). Дод даного повідомлення було додано вимогу відповідача від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 із пропозицією керівникам дочірніх підприємств здійснити реєстрацію підприємств в електронній системі закупівель «ProZorro», як замовників в термін до 12.08.2016 року (а.с. 15)

З електронного повідомлення E-tender від 10.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено, що він успішно пройшов процес реєстрації на сайті електронного майданчику E-tender та для нього створено особистий кабінет ( а.с. 16).

Крім того, з листа ТОВ «Е-ТЕНДЕР» від 19 серпня 2016 року вбачається, що ДП «ШРБУ № 100» зареєстровано на електронному майданчику E-tender 10.08.2016 року в ролі замовника та працює в реальному режимі ( а.с. 20).

NEWTEND на електронну пошту позивача 10.08.2016 року о 11.25 год. відправило повідомлення, що профіль ОСОБА_1 на майданчику знаходиться в режимі тестування (а.с. 17).

Листом від 22.08.2016 року ТОВ «НЬЮТЕНД» повідомило позивача, що ДП «ШРБУ № 100» 10 серпня 2016 року о 11.16 год. успішно завершив реєстрацію в якості замовника на акредитованому електронному майданчику NEWTEND ( а.с. 19).

Позивач на виконання вимоги від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 надіслав відповідачу електронне повідомлення 10.08.2016 року о 11.55 год., в якому повідомив, що реєстрація ДП «ШРБУ № 100» як замовника була здійснена на двох авторизованих електронних майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro» 10.08.2016 року, а саме - ТОВ «Нью Тенд» та ТОВ «Е-ТЕНДЕР», із дотриманням термінів встановлених у вимозі відповідача від 05.08.2016 року (а.с. 18).

Вподальшому позивачем було отримано лист голови ліквідаційної комісії Гриненка А.О. від 17.08.2016 року № 1/165-10/1274 із вимогою про надання пояснень щодо невчасного виконання ДП «ШРБУ № 100» доручення з переходу на систему публічних закупівель ( а.с. 21).

Листом від 17.08.2016 року позивач повідомив відповідача, що він вчасно, а саме 10.08.2016 року здійснив реєстрацію на двох авторизованих електронних майданчиках системи електронних закупівель ( а.с. 22).

Представник відповідача заперечуючи проти позову, вказувала, що позивач зареєструвався на одному лише майданчику вчасно, а потрібно було на двох-трьох. Крім того, зазначила, що згідно листа ТОВ «Е-ТЕНДЕР» датою фактичної реєстрації ДП «ШРБУ № 100» не в тестовому режимі є 16.08.2016 року (а.с. 57).

Позивач пояснював, що з повідомлень ТОВ «Нью Тенд» та ТОВ «Е-ТЕНДЕР» не вбачалося, що реєстрація відбулася в тестовому, чи не тестовому режимі.

Трудове законодавство виходить з принципу презумпції невинуватості, тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов'язаний сам доводити свою невинуватість.

Виходячи з положень ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Разом з тим, у судовому засіданні представниками відповідача не доведено невиконання позивачем вимог листа від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194, не надано доказів того, що при виконанні позивачем своїх обов'язків мав місце дисциплінарний проступок, не зазначено, які дії позивача призвели до негативних наслідків та заподіяння шкоди ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до норм діючого законодавства догана оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові особисто під розписку.

У судовому засіданні позивач пояснив, що наказ про притягнення його до відповідальності від отримав по електронній пошті, а не особисто.

Дане твердження не було спростоване представником відповідача у судовому засіданні.

Отже, судом встановлено, що був порушений порядок ознайомлення працівника з наказом про застосування дисциплінарного стягнення.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наказ ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 120 від 17 серпня 2016 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 є незаконним і необґрунтованим, а тому позовні вимоги позивача знайшли свого доведення у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в цій частині.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

За правилом ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, ст. 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3 , 31 ЦПК).

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 КЗпП передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

У даному випадку при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу незаконним звільненням моральної шкоди, яка виразилась (відповідно до змісту позовної заяви) у моральних переживаннях, пов'язаних з тим, що видання відповідачем оскаржуваного наказу № 120 від 17.08.2016 року є дією, що принижує ділову репутацію позивача, оскільки негативно впливає на оцінку трудовим колективом ДП «ШРБУ № 100» його ділових та професійних якостей при виконанні ним керівних функцій, суд ураховує, що вина ОСОБА_1 у порушенні виконавської дисципліни, а саме - невиконання у встановлені терміни вимоги Компанії від 05.08.2016 року № 1/14-10/1194 щодо своєчасної реєстрації дочірніх підприємств в якості замовників на авторизованих майданчиках системи електронних закупівель «ProZorro» не встановлена та не доведена та даний наказ було направлено на електронні адреси керівників та працівників інших дочірніх підприємств ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 грн. 00 коп. Указаний розмір на переконання суду буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості.

На підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 102 грн. 40 коп. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 139, 147, 147-1, 148, 149, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 120 від 17 серпня 2016 року про притягнення до відповідальності щодо ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 800 грн. (вісімсот гривень) 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна