Номер провадження: 22-ц/785/8098/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, ОСОБА_5,

встановила:

20 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду з позовом до Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов було обґрунтовано тим, що 17.04.2012р. померла мати позивача, ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: смт. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, вулиця Шевченка, будинок № 116 (далі - спірний житловий будинок), та земельної ділянки площею 0,150 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: смт. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, вулиця Шевченка, будинок № 116, кадастровий номер :02:001:0342, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 319350 (далі спірна земельна ділянка).

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім позивача спадкоємцем після смерті матері є його брат ОСОБА_5

Нотаріус листом від 25.05.2015р. повідомив позивача, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок не існує, а оригінал вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця було втрачено, у звязку з чим рекомендував звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частину спадкового майна: спірних житлового будинку та земельної ділянки.

Представник відповідача - Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області проти задоволення позову не заперечував, до судового засідання не зявився, просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 вважав, що у задоволенні позову належить відмовити, оскільки позивач ухилявся від надання допомоги матері, тому має бути усунений від спадкування.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково та було визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті 15 квітня 2012р. його матері, ОСОБА_6, а саме на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, із ухваленням нового - про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є відмова суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів щодо законності будівництва цього будинку і готовності його до експлуатації. Крім того, частина прибудов до спірного житлового будинку збудована самовільно.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, станом на 30.03.2010 р. Комінтернівським РБТІ було виготовлено технічний паспорт на спірний житловий будинок, власником якого зазначено спадкодавця ОСОБА_6, рік побудови житлового будинку 1938, господарських споруд 1950-1998, огорожі, воріт, хвіртки 2000. В технічному паспорті зазначено, що прибудова літ. «е» та літня кухня літ. «Е» збудовані самовільно (а.с.8-12).

Крім того, із заперечень до позовної заяви від другого спадкоємця третьої особи ОСОБА_5 слідує, що він разом із сином здійснили прибудову до спірного житлового будинку, площею 22 к.м., провели газопровід і здійснили ремонт водопостачання(а.с.35-36).

У відповідності до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини, адже відповідно до ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частинами 1 та 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріали справи не мають жодних доказів того, що спірний житловий будинок з прибудовами до нього збудований та був прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Разом з тим, позивачем не заявлялись вимоги про визнання за ним в порядку спадкування прав та обовязків ОСОБА_6 як забудовника.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що позивач ОСОБА_3 вправі звернутись до суду з позовом про визнання за ним права забудовника в порядку спадкування за законом або визнання права власності на частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку.

Проте, оскільки зазначених позовних вимог у даній справі не заявлено, то суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції позбавлені можливості вирішити вказане питання в інший спосіб, ніж заявлено в позові.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2