У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання незаконною приватизацію, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_7 з 01 січня 2004 року по 27 травня 2012 року.

Зазначала, що після смерті ОСОБА_7, який помер 27 травня 2012 року, нею виявлено свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 27 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_7

Вказану квартиру вона та ОСОБА_7 спільно переробили з допоміжного приміщення, в подальшому ними було добудовано веранду з підвальним приміщенням.

Посилаючись на те, що у вказаній квартирі вона проживала разом з ОСОБА_7, згоди на одноосібну приватизацію квартири не надавала, просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 27 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_7, та визнати незаконною приватизацію ОСОБА_7 спірної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що підстави для відмови ОСОБА_7 у наданні дозволу на приватизацію були відсутні, оскільки на момент оформлення заяви на приватизацію квартири, ним було надано довідку про склад сім'ї, виданою установою, що обслуговує жилий будинок, за змістом якої основним квартиронаймачем спірної квартири є він, тоді як інших осіб не було зазначено.

Крім того, апеляційним судом правильно зазначено й те, що позивач з 31 січня 1992 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та у 2011 році приватизувала вказане житло.

З огляду на вказані обставини, суди дійшли до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська