Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, виконуючого обов'язки Ужгородського міського голови Щадея Віктора Івановича, відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, Ужгородської міської поліклініки про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Щадея Віктора Івановича на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним і скасувати розпорядження виконуючого обов'язки (далі - в.о.) Ужгородської міської ради від 27 травня 2014 року № 182 та наказ в.о. начальника відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради № 52 від 27 травня 2014 року про звільнення головного лікаря Ужгородської міської поліклініки ОСОБА_1; поновити її на посаді головного лікаря Ужгородської міської поліклініки; стягнути з Ужгородської міської поліклініки на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідачів солідарно на її користь одноразову виплату у розмірі 50 тис. грн у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона працювала головним лікарем Ужгородської міської поліклініки. 27 травня 2014 року до неї було застосовано два дисциплінарні стягнення: догана за неналежне виконання службових обов'язків - згідно розпорядження в.о. Ужгородського міського голови ЩадеяВ.І. від 27 травня 2014 року № 179 та звільнення із займаної посади - згідно розпорядження в.о. Ужгородського міського голови Щадея В.І. від 27 травня 2014 року № 182, і наказу про звільнення в.о. начальника відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради Столярової І.М. від 27 травня 2014 року № 52 за систематичне невиконання службових обов'язків згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою дисциплінарних стягнень є доповідна записка заступника міського голови ФленькаВ.Ю.

Вказувала, що її звільнення з посади головного лікаря Ужгородської міської поліклініки є незаконними у зв'язку з порушенням процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки вона з 27 травня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності,

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження виконуючого обов'язки міського голови, секретаря Ужгородської міської ради Шадея В.І. від 27 травня 2014 року № 182.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради Столярової І.М. від 27 травня 2014 року № 52 про звільнення головного лікаря Ужгородської міської поліклініки ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Ужгородської міської поліклініки.

Стягнуто з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 21 087 грн 94 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Шадей В.І., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивача слід поновити на посаді головного лікаря Ужгородської міської поліклініки, оскільки її звільнення було проведено відповідачем в період її тимчасової непрацездатності.

Також з відповідача підлягав стягненню середній заробіток на користь позивача за час вимушеного прогулу.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що наказом в.о. Ужгородського міського голови Щадея В.І. від 27 травня 2014 року № 179 ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків.

Згідно розпорядження в.о. Ужгородського міського голови Щадея В.І. від 27 травня 2014 року № 182 ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Ужгородської міської поліклініки на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків

Наказом в.о. начальника відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради Столярової І.М. від 27 травня 2014 року № 52 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

З матеріалів справи вбачається, що з 27 травня2014 року ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також уп. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»роз'яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. При цьому визначення час дня видачі довідки немає значення.

Таким чином суди дійшли правильного висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Ужгородської міської поліклініки.

Крім того, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, врахували, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи, та правильно визначили розмір середнього заробітку виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати позивача.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Щадея Віктора Івановича відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик