Справа № 2-1316/10/11 Провадження № 2/450/5/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

за участю :

представника позивача ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Львівського обласного комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності та зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, третя особа : ОСОБА_7 сільська рада, Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнила, в якому просить суд поновити строк на звернення з позовом до суду, так як такий пропущенний з поважних причин, визнати за нею право власності на житловий будинок, 1935-1937 року забудови, глиновалькований, загальною площею 60,1 кв.м. житловою площею 36,3 кв.м., який мав раніше поштову адресу : вул. Гайдара, 14 з господарськими будівлями гаражу та сарай, в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області; визнати незаконним рішення ОСОБА_7 сільської ради від 14 вересня 1997 року за № 229 щодо залишення за ОСОБА_10 старого будинку по вул. Стрийській під 14 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області; визнати незаконним рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року про видачу свідоцтва про право власності на будинковолодіння по вул. Стрийська, 16 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області на імя ОСОБА_10; визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинковолодіння під № 16 по вул. Стрийській, в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області видане на імя ОСОБА_10; визнати незаконним рішення ОСОБА_7 сільської ради № 45 від 11.05.1995 року, про передачу ОСОБА_10 в приватну власність 0,60 га. земельної ділянки та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 07.10.1997 року на імя ОСОБА_11М, в частині передачі земельної ділянки площею 0,15 га. яка була в постійному користуванні ОСОБА_12 та надана йому наказом № 122 радгоспу від 1974 року та яка знаходиться в с. Липники, біля старого будинку і біля гаражу-сараю.

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_6 покликається на те, що будинковолодіння під № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомиітвського району Львівської області складється з двох житлових будинків, старого 1935 - 1936 року побудови та нового 1967 року побудови. Головою двору був батько її чоловіка ОСОБА_11 В господарстві також проживала його дружина ОСОБА_10 та їх діти : чоловік позивачки ОСОБА_12М, та ОСОБА_13, яка є матірю відповідачів.

Позивачка вказує, що після одруження з ОСОБА_12 у 1968 році вони проживали разом з сімєю чоловіка в новому будинку. В старому ніхто не проживав. Після народження дочки ОСОБА_14, а саме в серпні 1969 за домовленістю з батьками чоловіка, вони з чоловіком та донькою перейшли проживати у старий будинок. За домовленістю, стара хата відходила у власність чоловіка позивачки, а новий будинок залишався за батьками. Починаючи з 1970 року чоловік позивачки, ОСОБА_12 постійно оплачував страхові платежі та сільськогосподарський податок за будинок та земельну ділянку, призначену для ведення присадибного господарства та городництва, площею 0,15 га. На підставі рішення Солонківської сільської ради від 13.04.1977 року на присадибній земельній ділянці ними збудовано під одним дахом гараж та сарай. На протязі 1970-80 р.р. власними силами провели капітальний ремонт старого будинку. В 1987 році була проведена технічна інвентаризація двох житлових будинків, однак документи про право власності ні на ОСОБА_12 ні на його батьків не оформлялось.

Однак, згідно довідки від 21.07.2004 року за № 67 виданою Солонківською сільською радою, ще в 1974 році був виданий наказ № 122 дирекції радгоспу „Перемога від 06.06.1974 року, яким було залишено в користуванні земельну ділянку площею 0,15 га. під № 19 за ОСОБА_12 та 0,25 га. в користуванні ОСОБА_15 у списку під № 15.

Після смерті в 1987 році ОСОБА_11, батька чоловіка позивачки, його дружина ОСОБА_10 в 1989 року з метою впорядкування документації подала в сільську раду на відкриття нового номеру на себе на новий будинок та іншого номеру на свого сина на старий будинок. Позивачці з чоловіком було видано будинкову книгу і вони разом з дітьми були прописані на старій хаті. Таким чином, фактично чоловік позивачки ОСОБА_12 став власником старого будинку, гаражу і сараю.

В 1998 році позивачка чоловіком та дітьми отримали квартиру в м. Львові за місцем праці чоловіка ОСОБА_12 та переїхали проживати туди, однак, незважаючи на це, постійно приїжджали в с. Липники, користувались своїм будинком та земельною ділянкою.

Позивачка вказує, що після смерті у 1998 році її чоловіка ОСОБА_12, вона фактично прийняла спадкове майно, до складу якого увійшов спірний житловий будинок в с. Липники з гаражем та сараєм. Окрім того, вказує, що їй, як дружині належала ? частина такого майна.

28.04.2001 року, померла мати чоловіка позивачці, ОСОБА_10, яка залишила заповіт за яким все своє майно заповіла своїм онукам, відповідачам по справі ОСОБА_8В, та ОСОБА_9, які спадщину за заповітом не прийняли.

Позивачка вказує, що після смерті ОСОБА_10, а саме у 2001 році їй стало відомо, що ще в 1997 році було прийнято рішення, яким передано у власність ОСОБА_10 всю земельну ділянку, площею 0,60 га. в тому числі і 0,15 га. яка була з 1970 року в постійному користуванні сімї ОСОБА_16 про що видано державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя ОСОБА_10 серія АВ № 17005, зареєстрований за № 1532 від 07.10.1997 року, Однак розмір земельної ділянки, що складає 0,60 га. суперечить довідці ОСОБА_7 сільської ради № 547 від 04.09.2001 року, яка видана відповідно до записів по господарських книг, згідно яких за ОСОБА_11М, рахується 0,40 га. землі. Враховуючи те, що належна їй земельна ділянка з її користування не вилучалась, вона та її сімя з 1970 року нею користувалась, а з 1974 року була їм офіційно надана, а тому, вважає проведену приватизацію за ОСОБА_10 незаконною.

Окрім того, їй стало відомо, що на імя ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами по вул. Стрийська, 16 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, в тому числі на старий житловий будинок, який належав її чоловіку та після його смерті перейшов у її володіння, чим порушено її майнові права. Дане свідоцтво було видане на підставі рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 229 від 14.09.1997 року та № 232 від 31.05.2001 року. Рішення № 232 від 31.05.2001 року, вважає незаконним, оскільки прийняте після смерті ОСОБА_10, тобто коли її правоздатність була припинена.

Позивачка вказує, що в ОСОБА_10 ніколи не було наміру забрати старий будинок. Окрім того, станом на 1991 1995 рік по господарських книгах сільської ради за ОСОБА_10 рахувався тільки один житловий будинок 1957 року побудови, 40 га. землі 8 шт. птиці (довідка сільської ради № 547 від 04.09.2001 року). ОСОБА_10 станом на оскаржуваного рішення ОСОБА_7 сільської ради від 14 вересня 1997 року за № 229 щодо залишення за ОСОБА_10 старого будинку по вул. Стрийській під 14 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, була у віці 83 роки, мала хворе серце та отримувала малу пенсію, що в свою чергу свідчить про неможливість нею самостійно здійснити ремонт старого будинку та привести його до придатного до експлуатації та проживання стану, що в свою чергу підтверджує проведення ремонту будинку її чоловіком ОСОБА_12, передачу такого у його володіння та намір ОСОБА_10 подаючи заяву до сільської ради про залишення старого будинку та присвоєння йому окремого номеру, для оформлення правостановлюючих документів на свого сина ОСОБА_10

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просять суд задоволити їх повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради Пустомитівського району Львівської області позовні вимоги позивача не визнав.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та їх представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги позивачки ОСОБА_6 не визнали та звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_6 в якому просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_17, яка померла 05 серпня 2012 року.по 1/2 частині домоволодіння з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: вул. Миколи-Олега Паньківа, 16 с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, яке складається з житлового будинку позначеному в технічному паспорті буквою А-1 загальною площею 58,9 кв.м. з яких 33,2 кв.м. житлової площі та 25,7 кв.м. допоміжної площі та житловий будинок позначений літерою Б-1 загальною площею 60.1 кв.м. з яких 36.3 кв.м. житлової площі та 23.8 кв.м. допоміжної площі та по ? частині земельної ділянки площею 0,6000 га., яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, передана для обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 від 07.10.1997 року.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що після смерті баби, ОСОБА_10 відкрилась спадщина до складу якого увійшло домоволодіння № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок серія КММ № 014057 від 15.02.2002 року, видане на підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради № 229 від 14.09.1997 року та рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року та земельна ділянка площею 0,6000 га. яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, передана для обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та для ведення особистого підсобного господарства, про що свідчить держаний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 від 07.10.1997 року виданного на підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради № 45 від 11.05.1995 року. Дане майно перейшло у володіння ОСОБА_10 в порядку спадкування за своїм чоловіком ОСОБА_11, який помер у 1987 році. За життя ОСОБА_10 а саме 29.06.2000 року склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Позивачі вказує, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_10 вони не прийняли. Однак на момент смерті ОСОБА_10 їхня мати а спадкодавиці, донька, ОСОБА_17 була непрацездатна, відповідно до ст. 535 ЦК України 1963 року мала право на обовязкову частку в спадщині та є єдиною спадкоємицею першої черги за законом майна ОСОБА_10

Позивачі вказують, що протягом шести років до дня смерті їхня мати ОСОБА_17 проживала та доглядала за ОСОБА_10, користувалася предметами домашньої обстановки, оплачувала комунальні послуги та земельний податок, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки володіла та управляли спадковим майном та не заявляли про відмову від спадщини.

05.08.2012 року року ОСОБА_17 померла. На випадок смерті ОСОБА_17 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_18, зареєстрований в реєстрі за № 67, відповідно до якого заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_8. Однак, за згодою між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спадкове майно матері виявили бажання розділити між собою в рівних частинах. Позивачі вказують, що встановлений законом шестимісячний строк як спадкоємці ОСОБА_17 звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_19 із заявою про прийняття спадщини. А тому, як спадкоємці ОСОБА_17 мають право на спадщину, що належала їй на день смерті. Однак, у звязку з невизнанням їх права на спадкове майно відповідачкою ОСОБА_6 змушені звернутись до суду за визнанням та захистом своїх майнових прав на предмет спору.

На підставі наведеного позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять суд позовні вимоги задоволити.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_4І позовні вимоги зустрічного позову не визнали та заперечили, свої заперечення мотивують тим, що ОСОБА_17 ніколи не була власником спірного будинковолодіння по вул. Стрийській, 16 в с. Липники, спадщину після смерті матері ОСОБА_10 не прийняла, так як заяви про прийняття спадщини не подавала та у будинку ОСОБА_10 на час її смерті не проживала, оскільки проживала у м. Львові. А тому, спірне майно, окрім того, що старий будинок належить 1937 року побудови належить їй, не увійшло до спадкового майна після смерті ОСОБА_17, а тому у позивачів відсутні майнові права надане майно. На підставі наведеного відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Вислухався сторони, проаналізувавши матеріали справи та дослідивши подані сторонами докази у їх сукупності суд приходить до переконання про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову повністю, виходячи з наступного :

Відповідно до ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 10,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно інвентаризаційної справи будинковолодіння під № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомиітвського району Львівської області складється житлового будинку позначеному в буквою А-1 загальною площею 58,9 кв.м. з яких 33,2 кв.м. житлової площі та 25,7 кв.м. допоміжної площі та житловий будинок позначений літерою Б-1 загальною площею 60.1 кв.м. з яких 36.3 кв.м. житлової площі та 23.8 кв.м. допоміжної площі.

Судом встановлено, що житловий будинок позначений літ. Б-1 1937 року побудови та належав колгоспному двору, головою якого відповідно до погосподарських книг, був ОСОБА_11 В господарстві також проживали його дружина ОСОБА_10 та їх діти, син ОСОБА_12, дочка ОСОБА_13

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що після побудови у 1967 році нового будинку позначеного під літ. А-1 сімя ОСОБА_11 переїхала проживати в даний будинок.

Згідно довідки виданої виконкомом Сокільницької сільської ради № 1182 від 24.07.2001 року, ОСОБА_6 після одруження з ОСОБА_12 проживали разом з чоловіком та його батьками ОСОБА_15 та ОСОБА_10 в новому житловому будинку та після народження у 1968 році дочки ОСОБА_14 з чоловіком ОСОБА_12 перейшли проживати у старий будинок. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Суд критично розцінює доводи позивачки за первісним позовом ОСОБА_20 щодо набуття її чоловіком ОСОБА_12 права власності на старий будинок, виходячи з наступного :

Судом встановлено, що в 1987році помер ОСОБА_11, після його смерті залишилось спадкове майно: будинковолодіння № 16 по вул. Стрийській ( стара адреса № 14 по вулиці Гайдара) в с. Липники, що складалось з двох житлових будинків А-1, Б-1., які згідно по господарських книг сільської ради належали подружжю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності. Після його смерті в даному будинку була прописана та постійно проживала його дружина ОСОБА_10, яка користувалась будинковолодінням в цілому до дня своєї смерті, згідно погосподарських книг сільської ради стала головою господарського двору, вступила в управління, володінням спадковим майном, а тому відповідно до ст. 549 ЦК України Кодексу, в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину, після смерті чоловіка ОСОБА_11

05.09.1997 року ОСОБА_10, звернулась до ОСОБА_7 сільської ради з заявою про надання дозволу про переобладнання старого будинку в літню кухню.

Досліджуючи представлену суду архівним відділом Пустомитівської РДА заяву ОСОБА_10 від 05.09.1997 року, остання свої вимоги мотивує тим, що провела ремонт старого будинку та такий знаходиться в придатному стані і його недоцільно зносити.

Згідно акту депутатської групи сільської ради від 05.09.1997 року за результатом обстеження старого будинку ОСОБА_10, депутатська група прийшла до висновку про можливе задоволення прохання власника будинку ОСОБА_10 та використовувати його під літню кухню, після введення нового в експлуатацію.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_10 рішенням ОСОБА_7 сільської ради № 229 від 14.09.1997 року вирішено залишити старий будинок ОСОБА_10 в с. Липники по вул. Стрийській 14 в експлуатації та проживання в ньому, та залишити існуючий інвентаризаційний номер житлового будинку в по господарських книгах. Провести реєстрацію будинку.

Відповідно до довідок ОСОБА_7 сільської ради № 376 від 04.09.2001 року; № 1624 від 24.09.2001 року, згідно погосподарських книгах Солонківської сільської ради за 1986 1990 р.р. під № 841 зареєстроване господарство на гр. ОСОБА_12, який зі своєю сімєю проживав у житловому будинку 1936 року побудови, при ньому стайня літня кухня 1978 року побудови, 0,15 га. землі. За користування земельною ділянкою сплачував земельний податок. В 1985 році ОСОБА_12М, вибув у м. Львів. Також під № 842 даної книги зареєстроване господарство ОСОБА_11 в якому він проживав разом з ОСОБА_10 За господарством рахувалась хата 1964 року побудови, стайня та земельна ділянка 0,40 га.

Однак, згідно довідки ОСОБА_7 сільської ради № 547 від 04.09.2001 року з записів погосподарських книг Солонківської сільської ради за 1991 -1995 р.р. під № 1028 зареєстроване господарство гр. ОСОБА_10 за яким рахувався будинок 1967 року побудови та 0,10 га. землі. Особового рахунку на ОСОБА_12 згідно погосподарських книг Солонківської сільської ради за 1991-1995 р.р. не відкрито.

Окрім того, згідно довідки ОСОБА_7 сільської ради № 90 від 25.09.2001 року, станом на 1968 рік, згідно погосподарської книги Солонківської сільської ради за 1986-1990 роки, за ОСОБА_11 рахувалася земельна ділянка площею 0,55 га. ОСОБА_12 як землекористувач в облікових документах сільської ради не значився. Станом з 1993 по 2001 рік за ОСОБА_10 рахувалась земельна ділянка 0,67 га.

Згідно інвентаризаційної справи та довідки Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки № 395 від 25.07.2001 року станом на 2001 право власності на житлові будинки № 16 по вул. Стрийській ( стара адреса № 14 по вул. Гайдара) в с. Липники за ОСОБА_12 не реєструвалось.

Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, аналіз узагальнень судової практики в справах про спадкування та окремих справ, які надійшли до ВССУ, свідчить, що в значній кількості справ судами не перевіряються фактичні та правові підстави виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Судом встановлено, що жодних договорів купівлі-продажу, дарування чи інших право чинів, між ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 щодо передачі у власність ОСОБА_12 старого будинку 1937 року побудови, не укладалось. Доказів написання ОСОБА_10 заяв на відчуження та передачу у власність спірного будинку ОСОБА_12 до сільської ради, суду не представлено, тим самим не доведено вибуття такого з володіння ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Окрім цього, покликання позивачки ОСОБА_6 на будівництво її чоловіком ОСОБА_12 сараю гаражу, могло бути здійснене лише після погодження з архітектурою, про що чітко зазначено в протоколі засідання виконавчого комітету Солонківської сільської ради № 7 від 13.04.1977 року. Доказів погодження будівництва сараю-гаражу в органі архітектури не представлено.

Суд критично оцінює представлені сторонами довідки ОСОБА_7 сільської ради з записами з погосподарських книг сільської ради, так такі містять відмінні одна від одної відомості, відносно одних і тих же обставин, та в свою силу не спростовують наявні в матеріалах справи доказів ухвалення рішень органами місцевого самоврядування щодо спірного майна.

Доводи позивачки ОСОБА_6, щодо усної домовленості про перехід будинку у володіння її сімї за умови належного підтримувати його у належному технічному стані, з огляду на чинні на той час норми ЦК УРСР, не можуть породжувати право власності на згаданий будинок.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_12 за життя не набув право власності на будинок 1937 року побудови, таким продовжував залишатися у власності його батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_10, даний будинок не увійшов до складу спадщини після його смерті.

А тому, позовні вимоги, позивачки ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок 1937 року побудови, який мав раніше поштову адресу : вул. Гайдара, 14 з господарськими будівлями гаражу та сарай, в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області будинок, суд вважає безпідставними.

Згідно довідки від 21.07.2004 року за № 67 виданою Солонківською сільською радою, в 1974 році був виданий наказ № 122 дирекції радгоспу „Перемога від 06.06.1974 року, яким було залишено в користуванні земельну ділянку площею 0,15 га. під № 19 за ОСОБА_12 та 0,25 га. в користуванні ОСОБА_11 у списку під № 15.

Відповідно до ч. 2, 3, 4,5 ст. 20 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року, право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно листа Пустомитівського районного відділу земельних ресурсів № 89 від 10.02.2005 року, у відповідності до наявних в районному відділі земельних ресурсів документів встановити місцезнаходження земельної ділянки розміром 0,15 га., переданої згідно наказу № 122 радгоспу „Перемога від 06.06.1974 року, неможливо.

Окрім цього, як вище встановлено судом, за згодою ОСОБА_11 та ОСОБА_10, ОСОБА_12 та його сімя певний час користувалась житловим будинком поз. літ. Б-1, 1937 року побудови та користувалась присадибною земельною ділянкою,

Згідно погосподарської книги Солонківської сільської ради за 1986-1990 роки, за ОСОБА_11 рахувалася земельна ділянка площею 0,55 га. ОСОБА_12 як землекористувач в облікових документах сільської ради не значився. Станом з 1993 по 2001 рік за ОСОБА_10 рахувалась земельна ділянка 0,67 га.

З огляду на вищенаведені норми закону, позивачкою ОСОБА_6 не представлено суду, доказів відведення її чоловіку ОСОБА_12 в натурі земельної ділянки наданої Радгоспом „Перемога наказ № 122 від 06.06.1974 року, чи отримання акта про постійне користування земельною ділянкою, яке б в свою чергу підтверджувало його право довгострокового тимчасового користування, земельною ділянкою 0,15 га.

Окрім цього, згідно листа ОСОБА_7 сільської ради від 03.06.2006 року з 1993 року земельна ділянка ні ОСОБА_12, ні ОСОБА_6 в користування або у власність на території ОСОБА_7 сільської ради не надавалась.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року чинного на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради від 11.05.1995 року № 45 ОСОБА_10 передано у власність земельну ділянку площею 0,60 га. для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства на підставі якого ОСОБА_10 07.10.1997 року видано державний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 зареєстрований в книзі записів державних актів за № 1532.

У силу приписів ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зібраними у справі доказами та всупереч вимогами ст. 10,60 ЦПК України, позивачкою ОСОБА_6 перед судом не доведено перебування у її володінні чи володінні її чоловіки ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,15 га., яка входила до прибудинкової земельної ділянки спірного домоволодіння та незаконно передана оскаржуваним рішенням № 45 від 11.05.1995 на користь ОСОБА_10 тим самим не доведено порушення її прав проведеною ОСОБА_10 приватизацією переданої їй у власність земельної ділянки площею 0,60 га.

Покази допитаної судом в якості свідка ОСОБА_21 колишнього секретаря Солонківської сільської ради, суд до уваги не бере, оскільки така не могла достовірно пояснити розташування переданої у 1974 року радгоспом ОСОБА_12М, земельної ділянки та повністю спростовуються встановленими судом обставинами та представленими доказами.

За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги позивачки ОСОБА_6, щодо визнання незаконним рішення ОСОБА_7 сільської ради № 45 від 11.05.1995 року, про передачу ОСОБА_10 в приватну власність 0,60 га. земельної ділянки та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 07.10.1997 року на імя ОСОБА_11М, в частині передачі земельної ділянки площею 0,15 га. яка була в постійному користуванні, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 1221, чинної на час виникнення спірних правовідносин, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року, за результатом розгляду заяви ОСОБА_10 від 15.05.2001 вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_10 на житловий будинок № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області в цілому та провести його державну реєстрацію.

Як встановлено в ході судового розгляду, дане рішення прийняте в частині житлового будинку А-1, загальною площею 58,9 кв.м.

Як вище встановлено судом, на підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради № 229 від 14.09.1997 року ОСОБА_11М, залишено у власності житловий будинок Б-1. 1937 року побудови.

На підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року та на підставі рішення № 229 від 14.09.1997 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 15.02.2002 року на імя ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами під № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 померла 23.04.2001 року, про що ОСОБА_7 сільською радою 14.05.2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 9 та видано свідоцтво про смерть серія І-СГ № 210272.

З урахуванням наведеного та дослідивши представлені суду докази, зокрема копію рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року та копію заяви ОСОБА_11М, від 15.05.2001 року, що такі датовані після смерті ОСОБА_11 М,М.

Згідно положення ст. 9 ЦК України (в редакції яка діяла станом на час виниклих правовідносин), цивільна правоздатністю особи (здатність мати цивільні права і обов'язки) виникає в момент її народження і припиняється з смертю.

Згідно положення ст. 10 ЦК України, (в редакції яка діяла станом на час виниклих правовідносин), яка визначає зміст правоздатності громадян, - громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

Згідно положення ст. 11 ЦК України, (в редакції яка діяла станом на час виниклих правовідносин), здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Згідно вищевказаних норм Закону, поняття цивільної правоздатності є ширшим поняттям ніж цивільна дієздатність. Цивільну дієздатність може мати особа, яка має цивільну правоздатність. Очевидно, що цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність припиняється у зв'язку із смертю особи. Після смерті фізичної особи, вона не може набувати цивільних прав.

На підставі вказаних норм нормативно-правових актів, можна зробити однозначний висновок, що набувати цивільних прав та створювати для себе цивільні обов'язки можуть фізичні особи до дня своєї смерті.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Таким чином, на підставі наведеного, суд вважає, що набуття ОСОБА_10 право власності на нерухоме майно після своєї смерті, що згідно вищевказаних вимог Закону є недопустимим та свідчить про незаконність рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року та недійсність свідоцтва про право власності на будинковолодіння під № 16 по вул. Стрийській, в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області видане на імя ОСОБА_10, в частині житлового будинку А-1, загальною площею 58,9 кв.м. видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 15.02.2002 року, а тому визнання таких недійсними, суд вважає єдиним правильним способом захисту порушених прав сторін, що в свою чергу свідчить про часткову підставність позовних вимог позивача ОСОБА_6, в цій частині позовних вимог.

Однак, як вище встановлено судом, рішенням ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року, ОСОБА_10 залишено у власності житловий будинок Б-1. 1937 року побудови та значиться за нею на праві власності.

Також судом встановлено, що житловий будинок А-1 1967 року побудови, був зареєстрований за ОСОБА_15, який був головою робітничого двору відповідно до погосподарських книг, даний будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_10, яка після смерті ОСОБА_11 відповідно до ст. 549 Управільного Кодексу, в редакції 1963 року, прийняла спадщину після смерті чоловіка.

Дані обставини, свідчать про правомірність набуття ОСОБА_10 у володіння житлового будинку під літ. А-1. загальною площею 58.9 кв.м..

Таким чином, суд приходить до висновку, що домоволодіння № 16 по вул. Стрийській в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, яке згідно з технічним паспортом від 12.02.2002 року виготовленого Львівським бюро технічної інвентаризації складається з двох житлових будинків, один будинок позначений літ. А-1 складається з коридору площею 6.6 кв.м, ванної площею 3.8 кв.м., кухні площею 14.8 кв.м., житлової кімнати площею 19.0 кв.м. та житлової кімнати площею 14ю2 кв.м. загальною площею 58.9 кв.м.; другий будинок позначений літ. Б-1 складається з коридору площею 8.7 кв.м., житлової кімнати площею 24.7 кв.м., кухніплощею 9,7 кв.м., кладової площею 5.4 кв.м. та житлової кімнати площею 11.6 кв.м., загальною площею 60.1 кв.м. Крім того, вказаний житловий будинок складається з наступних господарських споруд та будівель: сарай поз. літ. В, сарай поз. літ. Г, вбиральня поз. літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, літня кухня літ. И, сарай літ. К, ворота 1, огорожа 2, колодязь літ. к, тамбур літ. 6-1., а також : земельна ділянка площею 0,6000 га. яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, передана для обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та для ведення особистого підсобного господарства , про що свідчить держаний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 від 07.10.1997 року виданного на підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради № 45 від 11.05.1995 року, ввійшла до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_10

Судом встановлено, що 29.06.2000 року ОСОБА_10 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори ОСОБА_22, зареєстрований в книзі нотаріальних дій під № 1536. відповідно до цього заповіту ОСОБА_10 заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось, і з чого не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла позивачам за зустрічним позовом, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Судом встановлено, що у визначений законом строк, спадкоємці за заповітом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не вчинили жодних дій, якіб свідчили про прийняття спадщини, а тому у відповідності ч. 2 ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року, вважаються такими, що відмовились від прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець ЇЇ прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що та дсолідено в ході судового розгляду, що протягом шести років до дня смерті ОСОБА_17 проживала без реєстрації та доглядала за ОСОБА_10, користувалася предметами домашньої обстановки, оплачувала комунальні послуги та земельний податок, отримала від ОСОБА_10 усі правовстановлюючі документи на майно, які в подальшому представлені суду, отже після її смерті ОСОБА_17, як спадкоємця за законом, фактично прийняла спадщину, оскільки володіла та управляла спадковим майном та не заявляла про відмову від спадщини, про такі дії для прийняття спадщини йдеться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме: на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Відповідно до п. 65 Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997 року відповідно до п. 1ст. 549 ЦК і прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

А від так, ОСОБА_17 вважається єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10, а тому, успадковане за ОСОБА_10 майно, майнових прав на яке за життя ОСОБА_17 не втратила, перейшло до складу спадкового майна після її смерті.

05 серпня 2012 року померла ОСОБА_17, про що свідчить свідоцтво про смерть серія 1-СГ № 290501 видане 09.08.2012 року Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 502.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За життя, 01 лютого 2007 року на випадок своєї смерті ОСОБА_17 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_18, зареєстрований в реєстрі за № 67. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_17 заповіла все своє майно де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_8.

Судом встановлено, що за згодою між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спадкове майно матері виявили бажання розділити між собою в рівних частинах.

Спадкоємці які мають право на обов'язкову частку в спадщині відсутні.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлений законом шестимісячний строк, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як спадкоємці ОСОБА_17 звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_19 із заявою про прийняття спадщини, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_17 за життя не встигла зареєструвати своє право власності на належний їй майно, позивачі змушені звертатися із позовом в порядку ст. 392 ЦК України.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим судом обставинами, суд приходить до висновку, що обраний позивачами за зустрічним позовом спосіб захисту прав є вірним, а позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,60,209, 212,130, 222 ЦПК України, ст. ст.16, 328, 392, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 548, 549, ЦК Української РСР в редакції 1963 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 - задоволити частково.

Визнати недійсним рішення ОСОБА_7 сільської ради № 232 від 31.05.2001 року про видачу свідоцтва про право власності на будинковолодіння по вул. Стрийська, 16 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області на імя ОСОБА_10.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинковолодіння під № 16 по вул. Стрийській, в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області видане на імя ОСОБА_10, в частині житлового будинку А-1, загальною площею 58,9 кв.м. видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 15.02.2002 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_8, право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: вул. Миколи-Олега Паньківа, 16 (колишня ОСОБА_18, 14, Стрийська, 16) с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, яке складається з житлового будинку позначеному в технічному паспорті буквою А-1 загальною площею 58,9 кв.м. з яких 33,2 кв.м. житлової площі та 25,7 кв.м. допоміжної площі та житловий будинок позначений літерою Б-1 загальною площею 60.1 кв.м. з яких 36.3 кв.м. житлової площі та 23.8 кв.м. допоміжної площі, що належало ОСОБА_17, яка померла 05 серпня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_9, право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: вул. Миколи-Олега Паньківа, 16 (колишня ОСОБА_18, 14, Стрийська, 16) с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, яке складається з житлового будинку позначеному в технічному паспорті буквою А-1 загальною площею 58,9 кв.м. з яких 33,2 кв.м. житлової площі та 25,7 кв.м. допоміжної площі та житловий будинок позначений літерою Б-1 загальною площею 60.1 кв.м. з яких 36.3 кв.м. житлової площі та 23.8 кв.м. допоміжної площі, що належало ОСОБА_17, яка померла 05 серпня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,6000 га. яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, передана для обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та для ведення особистого підсобного господарства , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 від 07.10.1997 року, яка належала ОСОБА_17, яка померла 05 серпня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_9 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,6000 га. яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, передана для обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та для ведення особистого підсобного господарства , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ № 17005 від 07.10.1997 року, яка належала ОСОБА_17, яка померла 05 серпня 2012 року..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_1