Справа № 465/2222/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/2853/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Берези В. І., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення, -

в с т а н о в и л а:

02.04.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із належного їй житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позов обгрунтовувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2005 року після смерті ОСОБА_7 В квартирі зареєстрована, але не проживає її дочка ОСОБА_4, яка має постійне місце проживання за кордоном в Італії, а також зареєстровані та проживають донька ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідачі вселилися в спірне жиле приміщення з дозволу тодішнього основного квартиронаймача ОСОБА_7, батька ОСОБА_4 та діда ОСОБА_2, який помер у 2003 році.

Ставши власником квартири, вона погодилася з тим, що відповідачі проживатимуть у ній, однак лише на умовах найму та внесення плати за комунальні послуги. Квартирної плати їй, як власнику жилого приміщення наймачі (орендарі) не вносять і ніколи не вносили. Вона та відповідачі ніколи не проживали разом у спірному приміщенні як одна сім»я. Враховуючи , що її матеріально-побутове становище різко погіршилося, а жиле приміщення їй потрібно для власного проживання, так як на даний час вона проживає у своєї доньки ОСОБА_8, вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити належне їй жиле приміщення, однак її вимоги не було задоволено, а тому просить виселити відповідачів в у судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено, чи позовна заява подана з відома позивача, яка є особою похилого віку (83 роки), оскільки заява підписана представником позивача за дорученням ОСОБА_9, яке не було долучено до матеріалів позовної заяви при подачі позову. Судом не враховано, що усі відповідачі, як члени сім»ї колишнього власника квартири ОСОБА_7, який помер у 2003 році та позивача ОСОБА_3, проживають та зареєстровані у спірній квартирі. Вселялись та були зареєстровані в квартирі без будь-яких умов. 22 травня 2012 року позивачем було складено заповіт, відповідно до якого належну їй на праві приватної властності квартиру остання заповіла відповідачу ОСОБА_4, яка є її донькою. Відповідачі не мають іншого житлового приміщення для проживання. В квартирі проживають та сплачують усі платежі за користування нею.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що спірна квартира знаходиться за адресою АДРЕСА_1, складається з трьох кімнат житловою площею - 41,1 кв.м. Загальна площа квартири - 67,1 кв.м. та належить на праві васності ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №38349056 від 26.12.2005 року, свідоцтвом про право на спадщину №38349544, виданим П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 13412825, номер запису 10267 в книзі № 5 від 11.01.2006 року.

Як вбачається з довідки ЛКП "Південне" № 20340 від 24 грудня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована з 23.03.1979 року позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В квартирі також зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька позивача, зареєстрована з 24.07.2006 р.), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, (внук позивача, зареєстрований з 02.12.1996 р.), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (внучка позивача, зареєстрована з 02.01.2002 року), та з часу народження зареєстровані неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 - правнуки позивача.

В квартирі постійно проживають ОСОБА_2 та неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що новим власником спірної квартири після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину №38349544, а відповідачі не є членами її сім'ї та вселились у спірну квартиру за попереднього власника, відтак на них не поширюються норми ст. 405 ЦК України, вони втратили право користування спірною квартирою, а тому підлягають виселенню.

Однак, такі висновки суду спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 (попереднього власника квартири) та позивачки ОСОБА_3 (нового власника квартири). Відповідач ОСОБА_2 - відповідно онукою, а неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 правнуками позивача, які в силу положень ст.64 ЖК України, як колишні члени сім»ї попереднього власника ОСОБА_7 та колишні члени сім»ї нового власника - позивача ОСОБА_3 мають право на проживання в спірній квартирі. Доказів того, що відповідачі мають інше місце проживання, у матеріалах справи немає.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що привело до ухвалення незаконного рішення.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задовленні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Береза В. І.

Мельничук О. Я.