АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1122/К/16
Справа № 214/7316/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження №22-ц/774/1122/К/16 Євтушенко О.І.
Категорія - 27 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 04.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/6767/32146/82, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 12000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом 13,5% річних, строком до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Станом на 13.08.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 4261,63 дол. США, що за курсом НБУ 1 долар США - 21,385 грн., становить 91136,62 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2898,19 дол. США, що еквівалентно 61978,93 грн.; заборгованість за відсотками - 297,89 дол. США, що еквівалентно 6370,49 грн.; пеня - 1065,55 дол. США, що еквівалентно - 22787,20 грн.

Зазначену заборгованість ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»просили стягнути з відповідача ОСОБА_4, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1367,05 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 рокупозов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04.04.2007 року в сумі 4261,63 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13 серпня 2015 року - 91136,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 61978,93 грн.; заборгованості за відсотками - 6370,49 грн.; розрахована пеня - 22787,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1367,05 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що кредитний договір було укладено між сторонами у 2007 році, а позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано до суду тільки у вересні 2015 року, хоча положеннями ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки.

Також, відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, але позивач зробив розрахунок починаючи з серпня 2012 року, тобто через 2 роки після закінчення строку позовної давності.

На думку ОСОБА_4, суд мав застосувати наслідки пропуску строку позовної давності за його заявою та відмовити у задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення пені та тіла кредиту.

Відповідач зазначає, що той факт, що в період застосування позовної давності, ним було здійснено деякі платежі по кредитному договору, не свідчать про переривання строку позовної давності, а лише доводять виконання боржником окремих вимог графіку погашення заборгованості.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_4 на даний час не працює, є інвалідом третьої групи та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/6767/32146/82, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 12000 доларів США на строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,75 % річних у валюті кредиту (а.с.12-19).

Відповідач ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитом. Станом на 13.08.2015 року ОСОБА_4 має заборгованість в розмірі 4261,63 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку 1 долар США - 21,385 грн., еквівалентно - 91136,63 грн., з яких: тіло кредиту - 2898,18 доларів США, що еквівалентно 61978,93 грн., заборгованість за відсотками - 297,89 доларів США, що еквівалентно - 6370,49 грн., розрахункова пеня - 1065,55 доларів США, що еквівалентно - 22787,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». (а.с.6-11)

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»посилались на те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору від 04 квітня 2007 року, у ОСОБА_4 утворилась заборгованість у сумі 4261,63 доларів США, що еквівалентно - 91136,63 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 4261,63 доларів США, що еквівалентно - 91136,63 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших обов'язкових платежів.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 04.04.2007 року, позивач зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредитні кошти, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені цим договором.

Згідно з п.1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом складає 13,75% відсотків річних.

Відповідно до п. 5.1 вказаного кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту, протягом строку дії кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне користування кредитних коштів кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Положеннями п. 10.1 зазначеного кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положенням цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_6 звертався до суду із заявою, в якій просив застосувати до спірних правовідносин загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, і спеціальний строк позовної давності щодо вимог пені, штрафі та неустойки, передбачений ст.258 ЦК України - в один рік. (а.с.56)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа №6-160цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Зважаючи на те, що п.5.1 кредитного договору від 04 квітня 2007 року встановлено самостійні зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредиту та сплати відсотків, і вказаним кредитним договором передбачено відповідальність у вигляді пені за порушення відповідачем цих обов'язків, то позовна давність у таких випадках має обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що з розрахунку заборгованості наданого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»(а.с.6-11), вбачається та підтверджується відповідачем ОСОБА_4, що у період з травня 2007 року по грудень 2014 року відповідачем здійснювалось погашення заборгованості по кредиту та відсоткам, а останній платіж по кредитному договору було здійснено ОСОБА_4 - 18 грудня 2014 року, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції, що мало місце переривання строку позовної давності вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу і вказаний строк по кожному черговому платежу почав відраховуватись заново. Таким чином, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по кредиту та процентам на час звернення позивача за захистом своїх прав 23 вересня 2014 року не сплив.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що факт того, що в період застосування позовної давності, ним було здійснено деякі платежі по кредитному договору, не свідчать про переривання строку позовної давності, а лише доводять виконання боржником окремих вимог графіку погашення заборгованості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про переривання строку позовної давності, відповідно до ст.264 ЦК України.

З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що кредитний договір було укладено між сторонами у 2007 році, а позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано до суду тільки у вересні 2015 року, хоча положеннями ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, оскільки строк позовної давності ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»не було пропущено та правових підстав для застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості по кредиту та процентам наслідків пропуску строку позовної давності у суду першої інстанції не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд мав застосувати наслідки пропуску строку позовної давності за його заявою та відмовити у задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення тіла кредиту, так як вони не ґрунтуються на законі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором від 04.04.2007 року.

Перевіривши обґрунтованість та правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2007 року (а.с.6-11) в частині заборгованості по кредиту та процентам, який було надано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», його відповідність умовам укладено між сторонами кредитного договору, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_4 станом на 13.08.2015 року має заборгованість перед позивачем, яка складається з: тіла кредиту - 2898,18 доларів США, що еквівалентно 61978,93 грн., та заборгованості за відсотками - 297,89 доларів США, що еквівалентно - 6370,49 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з наявністю підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі, що був заявлений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у позові, з огляду на наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п. 10.1 зазначеного кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положенням цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), та вона в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Вказаних положень закону суд першої інстанції не врахував та визначаючи розмір пені, помилково не застосував спеціальну позовну давність до вимог банку щодо стягнення заборгованості по пені і не обмежився річним строком її нарахування перед зверненням кредитора до суду, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, але позивач зробив розрахунок починаючи з серпня 2012 року, тобто через 2 роки після закінчення строку позовної давності, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

В межах річного строку пеня складає 17196,32 грн. із розрахунку 804,13 дол. США за курсом НБУ 1 долар США - 21,385 грн., із розрахунку 0,5% від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про помилкове незастосування судом першої інстанції до вимог банку про стягнення пені, положень ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, хоча ОСОБА_4 на даний час не працює, є інвалідом третьої групи та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Однак, зважаючи на те, що сума заборгованості ОСОБА_4 перед П ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»без врахування пені у гривневому еквіваленті складає 68349,42 грн. (61978,93 грн. - заборгованість за кредитом + 6370,49 грн. - заборгованість по процентам = 68349,42 грн.), а розмір пені в межах річного строку складає 17196,32 грн., колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для висновку про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04 квітня 2007 року, стягнутої з ОСОБА_4на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» слід зменшитиз 22787,20 грн. до 17196,32 грн., а також необхідно викласти другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04 квітня 2007 року в сумі 4000,21 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13 серпня 2015 року - 85544,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 61978,93 грн.; заборгованості за відсотками - 6370,49 грн.; пеня - 17196,32 грн.».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають стягненню судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1283,17 грн., у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині визначення розміру стягнутих з відповідача судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши розмір пені стягнутої з відповідача на користь позивача з 22787,20 грн. до 17196,32 грн., та виклавши другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04 квітня 2007 року в сумі 4000,21 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13 серпня 2015 року - 85544,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 61978,93 грн.; заборгованості за відсотками - 6370,49 грн.; пеня - 17196,32 грн.» Крім того, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру судових витрат по сплаті судового збору, стягнутих з ОСОБА_4на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зменшивши їх з 1367,05 грн. до 1283,17 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року змінити в частині розміру пені за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04 квітня 2007 року, стягнутої з ОСОБА_4на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», зменшивши цей розмір з 22787,20 грн. до 17196,32 грн.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/6767/32146/82 від 04 квітня 2007 року в сумі 4000,21 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13 серпня 2015 року - 85544,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 61978,93 грн.; заборгованості за відсотками - 6370,49 грн.; пеня - 17196,32 грн.»

Рішення суду в частині визначення розміру судових витрат по сплаті судового збору, стягнутих з ОСОБА_4на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», змінити, зменшивши їх з 1367,05 грн. до 1283,17 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

І.Є.Ляховська