У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору від 22 травня 2008 року № 2402/0508/02-022 ОСОБА_6 отримав від Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») кредитні кошти у розмірі 50 тис. доларів США на строк до 21 травня 2018 року. На забезпечення виконання умов цього договору між цими сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги в тому числі за зобов'язаннями відповідача. У результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, за ним утворилася заборгованість у розмірі 1 220 318,17 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2015року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості в розмірі 1 220 318,17 грн, з яких тіло кредиту - 45 322,74 доларів США, що в еквіваленті становить 979 504,86 грн; проценти - 8 914,95 доларів США, що в еквіваленті становить 192 667,89 грн; пеня - 45 749,84 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 185,01 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 2 210,57 грн за договором про надання кредиту № 2402/0508/02-022, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 травня 2008 року, а саме: трикімнатну квартиру № 72, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 березня 2005 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М. зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації 19 квітня 2005 року за реєстровим № 1834 та має загальну площу 60,4 кв.м, житлову площу 34,7 кв.м, і складається з трьох кімнат в придатному для житла стані, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк». Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на оспорювану квартиру. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 220 318,17 грн (з яких 49 408,94 доларів США та 2 997,70 грн стягнуто за заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2011 року), що складається з тіла кредиту 45 322,74 доларів США, процентів - 8 914,95 доларів США, пені - 45 749,84 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 185,01 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості за процентами - 2 210,57 грн за договором про надання кредиту № 2402/0508/02-022, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н, укладеного 22 травня 2008 року зі ОСОБА_6, а саме на трикімнатну квартиру № 72, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 березня 2005 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М., зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації 19 квітня 2005 року за реєстровим № 1834, та має загальну площу 60,4 кв.м, житлову площу 34,7 кв.м, і складається з трьох кімнат в придатному для житла стані, шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк». Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, при цьому зазначивши, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не враховано, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2011 року було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також зазначено про відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте повністю з висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2402/0508/02-02 від 22 травня 2008 року (далі - кредитний договір) ОСОБА_6 отримав від ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2018 року (а.с. 7-15, т. 1).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір від 22 травня 2008 року (далі - іпотечний договір), за умовами якого іпотекодавець (ОСОБА_6.) передав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 52-55, т. 1).

22 квітня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. 22 травня 2008 року за реєстровим № 4948 (а.с. 58-59, т. 1).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги в тому числі за зобов'язаннями відповідача.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодвець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним) (підпункт 10.3 та пункт 11 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 12.3 підпунктах 12.3.1., 12.3.2 іпотечного договору тощо (пункт 12 іпотечного договору).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги розрахунок заборгованості відповідача, не перевірив за рахунок чого виникла заборгованість, всіх її складових, не звернув уваги на заперечення відповідача (а.с. 97-103, т. 1) щодо наявності заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_6, за яким вже була стягнута заборгованість з відповідача за кредитним договором, не з'ясував чи здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором та яким чином. Поза увагою суду першої інстанції залишилась заява відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, викладена у заяві-клопотанні та запереченнях відповідача (а.с. 97-103, т. 1).

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на положення договору іпотеки (п. 12), яким передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (п. 12.1), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2), згідно із задоволенням вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1 та п. 12.3.2 цього пункту договору (п. 12.3). При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відноситься до позасудового врегулювання спору між сторонами. Договором про внесення змін та доповнень № 2 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. 22 травня 2008 року за реєстровим № 4948, укладеним 22 квітня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 (а.с. 58-59, т. 1) було внесено зміни зокрема у п. 12.3 іпотечного договору. Сторони домовились, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Сторони цього договору дійшли згоди, що правовою підставою реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за невиконання основного зобов'язання. Предмет набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовились, що суб'єкт оціночної діяльності визначається іпотекодержателем.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, на вказані обставини уваги не звернув та передчасно погодився з висновками суду першої інстанції. Апеляційним судом залишено поза увагою приписи ст. 37 Закону України «Про іпотеку», зокрема, при вирішенні спору не зазначено вартості предмета іпотеки на який звертається стягнення. Водночас апеляційним судом при ухвалені рішення враховано заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2011 року та зауважено, що вказане рішення не зверталось до виконання, проте такі дані апеляційним судом не перевірялись, та матеріали справи будь-яких відомостей з цього приводу не містять.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова