АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в задоволені скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи. Помилковим вважає висновок суду про правомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору у зв'язку з ненаданням ОСОБА_3 доказів часткового добровільного виконання рішення суду, так як за змістом ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для стягнення виконавчого збору є факт невиконання рішення в добровільному порядку, а не ненадання документального підтвердження цього виконання. Свідченням того, що боржник приступив до погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» слугував той факт, що стягувачем було відкликано виконавчий лист, про що подано державному виконавцю відповідну заяву. Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_3 щодо того, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була винесена з порушенням передбаченого Інструкцією з організації примусового виконання рішень терміну, а саме не на наступний день після завершення строку на добровільне виконання рішення, а майже через три місяці після спливу даного строку. Вважає, що не постановлення такої постанови у передбачений строк свідчить про відмову у вчиненні виконавчої дії, в протилежному випадку будуть порушуватися принципи правової визначеності та передбачуваності. Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що законодавством не встановлено чіткого терміну для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, а лише вказано момент, з якого виконавець набуває права на вчинення даної дії, оскільки Інструкцією такий термін чітко встановлено, а саме: на наступний день після завершення строку на самостійне виконання судового рішення. Судом також було допущено невірне тлумачення норм ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині щодо визначення розміру виконавчого збору, який може бути стягнуто, та не враховано, що при поверненні виконавчого документу без виконання за письмовою заявою стягувача збір стягується в розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а не в розмірі 10 відсотків від суми, яка підлягає стягненню. Вказаної позиції при вирішенні подібних спорів притримується також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що не було враховано при вирішення справи. Вважає, що відкликання виконавчого документа стягувачем є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника, що державним виконавцем зроблено не було, а судом першої інстанції безпідставно не враховано це під час розгляду скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з великою кількістю справ, призначених на 30 червня 2015 року. Проте, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, так як 09.06.2016 року за клопотання представника департаменту вже відкладався розгляд справи, сторона мала можливість забезпечити явку свого представника в судове засідання 30.06.2016 року, зазначена в клопотанні причина неявки представника не є поважною.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист № 752/151/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 50 098 079,55 грн..

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера ІванаАнатолійовича від 18 травня 2015 року відкрито виконавче провадження за № 47584024 з виконання виконавчого листа № 752/151/15-ц та запропоновано боржнику у семиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження виконати рішення суду добровільно.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера ІванаАнатолійовича від 20 травня 2015 року було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього нерухомого та рухомого майна ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення в розмірі 50 098 079,55 грн..

03 серпня 2015 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява від стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення виконавчого документу № 752/151/15-ц стягувачеві.

13 серпня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером Іваном Анатолійовичем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47584024 в розмірі 5 009 807,95 грн..

17 серпня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером Іваном Анатолійовичем винесено постанову про повернення виконавчого листа № 752/151/15-ц стягувачеві Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» за його заявою. Одночасно, постанову про стягнення виконавчого збору від 13 серпня 2015 року ВП № 47584024 виділено в окреме провадження.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера ІванаАнатолійовича від 19 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження за № 48497286 з виконання постанови від 13 серпня 2015 року ВП № 47584024 про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави виконавчого збору у розмірі 5 009 807,95 грн..

Звертаючись до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови від 13 серпня 2015 року ВП № 47584024 про стягнення виконавчого збору, виділенні даної постанови в окреме провадження для подальшого примусового виконання, а також просив скасувати постанову від 13 серпня 2015 року ВП № 47584024 про стягнення виконавчого збору. Обґрунтовував вимоги скарги тим, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження 11 червня 2015 року ним було здійснено дії, спрямовані на врегулювання питання щодо погашення заборгованості зі стягувачем та 18 червня 2015 року частково погашено борг шляхом сплати суми в розмірі 200 000,00 грн.. Тобто, боржник приступив до добровільного виконання рішення суду в семиденний термін з дня отримання постанови, а тому незаконними є дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині вищезазначених доводів ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не надав державному виконавцю доказів того, що він приступив до добровільного виконання рішення суду, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору та подальше виділення її в окреме провадження здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Проте, за такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує на необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що, у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми,

що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У правовій позиції від 06 липня 2015 року по справі № 6 - 785цс15 Верховний Суд України зазначив, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Таким чином, підставою для стягнення виконавчого збору є встановлення державним виконавцем того факту, що протягом встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження строку боржник не приступив до виконання рішення суду в добровільному порядку.

З матеріалів справи встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_3 отримав 11 червня 2015 року.

Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України № 6 - 785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання ОСОБА_3 рішення суду, не може слугувати виключною підставою для стягнення з нього виконавчого збору, без встановлення того факту, що рішення суду добровільно не виконується боржником.

Доданими до скарги документами та наданими стягувачем Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» поясненнями підтверджується, що 18 червня 2016 року ОСОБА_3 розпочав добровільне погашення заборгованості за виконавчим листом № 752/151/15-ц у відповідності до досягнутих з стягувачем Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» додаткових домовленостей щодо реструктуризації заборгованості.

Дії, спрямовані на добровільне виконання судового рішення, вчинені боржником в межах семиденного строку з моменту отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем вчинялись будь-які дії щодо примусового виконання рішення суду.

Тобто, аналізуючи в сукупності вказані обставини та надані суду докази, колегія суддів вважає, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47584024.

З матеріалів справи також встановлено, що оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Іван Анатолійович виніс 13 серпня 2015 року.

03 серпня 2015 року, тобто, за десять днів до винесення постанови, стягувач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про повернення виконавчого документа без виконання.

З копій матеріалів виконавчого провадження, які надійшли на запит суду, вбачається, що за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 03 серпня 2015 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем винесено лише 17 серпня 2015 року, тобто, за спливом двох тижнів, на протязі яких державний виконавець продовжував вчиняти процесуальні дії в рамках виконавчого провадження № 47584024, зокрема, виніс оскаржувану постанову від 13 серпня 2015 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу ОСОБА_3, на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що при винесенні постанови від 13 серпня 2015 року про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв відповідно до закону та за наявності правових підстав для такого стягнення.

Статтею 387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Так як з досліджених доказів достовірно встановлено, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47584024 за рішенням суду, виконання якого було розпочато боржником в добровільному порядку, після подання стягувачем заяви про повернення виконавчого листа без виконання, колегія суддів вважає, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером ІваномАнатолійовичем було допущено порушення вимог Закону України « Про виконавче провадження» в процесі здійснення виконавчих дій щодо винесення постанови від 13 серпня 2015 року про стягнення виконавчого збору.

З огляду на таке, доводи скарги, що стосуються оскарження дій державного виконавця при винесенні постанови від 13 серпня 2015 року і виділення її в окреме провадження, є обґрунтованими, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в цій частині постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні даних вимог скарги із постановленням нової ухвали про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, які полягають у винесенні постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору та виділенні в окреме провадження постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору та про скасування постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера ІванаАнатолійовича, ОСОБА_3 також просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у не знятті виконавцем арешту з його ( боржника) майна після повернення стягувачу виконавчого листа № 752/151/15-ц та скасувати постанову від 20 травня 2015 року про накладення арешту на його майно та оголошення заборони на його відчуження, посилаючись на те, що за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» виконавчий лист було повернуто без виконання, що свідчить про закінчення виконавчого провадження та є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника.

Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом положень Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання не свідчить про закінчення виконавчого провадження та не відноситься до передбачених законом підстав для скасування арешту майна боржника державним виконавцем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає положенням закону, з наступних підстав.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, може бути повернутий стягувачеві у випадках, визначених даною статтею. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

В статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік випадків, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

З сукупного аналізу положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що арешт, накладений на майно боржника, знімається, у разі закінчення виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Кошкера Івана Анатолійовича від 17 серпня 2015 року виконавчий лист № 752/151/15-ц повернуто стягувачеві, разом з тим, виконавче провадження № 47584024 не закрито.

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», у відповідності до положень статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавлене можливості у визначений постановою строк повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Таким чином, повернення виконавчого документа державному виконавцю за заявою стягувача не є тотожним закриттю виконавчого провадження, та не відноситься до визначеного Законом України «Про виконавче провадження» переліку підстав, за яких арешт майна підлягає обов'язковому скасуванню.

Оскільки виконавче провадження № 47584024 станом на 17 серпня 2015 року не було завершено, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», вказана обставина виключає можливість застосування до даних правовідносин статтю 50 Закону в частині щодо зняття арешту з майна боржника, а тому, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що постанова від 20 травня 2015 року про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження не підлягає скасуванню і дії державного виконавця в цій частині є правомірними.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, які полягають у винесенні постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору та виділенні в окреме провадження постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору; скасування постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору, із постановленням в цій частині нової ухвали про задоволення вказаних вимог.

В решті ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 387 ЦПК України, Законом України « Про виконавче провадження», колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в частині відмови у визнанні неправомірними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, які полягають у винесенні постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору, виділення в окреме провадження постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору та відмови у скасуванні постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу наступного змісту.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, які полягають у винесенні постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, які полягають у виділенні в окреме провадження постанови від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору.

Скасувати постанову від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 47584024 про стягнення виконавчого збору.

В решті ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: