Справа № 307/285/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі - Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та районний відділ ДВС Тячівського РУЮ, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 6 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

1 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., відділу державної виконавчої служби Тячівського РУЮ Закарпатської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивувала тим, що відповідно до кредитного договору № МKK6SE00000030 від 23.08.2006 р. вона отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 8000 грн., зі сплатою за користування ним 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2009 року.

Погашення кредитної заборгованості здійснював її покійний чоловік, а коли в січні 2016 року їй виплатили пенсію на 20 % менше ніж зазвичай, в УПФ позивачка довідалася, що частину пенсії з неї було стягнуто за вимогою державного виконавця.

Від працівників ДВС ОСОБА_1 дізналася про те, що Банк подав на виконання виконавчий напис нотаріуса про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у сумі 181876.22 грн., з яких : 7399.63 грн. заборгованості по тілу кредиту, 54442.91 грн. заборгованості по відсоткам, 3833.23 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 116200 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Вказаний розмір заборгованості утворився за період з 23 серпня 2006 року по 25 лютого 2015 року, а виконавче провадження відкрите 9 червня 2015 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. від 3 квітня 2015 року, тоді як кінцевий термін погашення кредиту - 28 вересня 2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, виконавчий напис від 3 квітня 2015 року вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. не підлягає виконанню, оскільки щодо розміру заборгованості існує спір та він вчинений поза строками позовної давності, а тому посилаючись на вказані обставини позивачка просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Тячівського районного суду від 6 квітня 2016 року ухвалено:

«Позов задовольнити повністю. Визнати виконавчий напис від 03.04.2015 р., вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок стягнення 183576.22 грв. з ОСОБА_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, на погашення заборгованості за кредитним договором № МKK6SE00000030 від 23.08.2006 р. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп. судових витрат.»

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач - ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) - подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, що ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив скасувати оскаржуване ним рішення й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - висновки суду, що виконавчий напис вчинено поза межами визначеного строку, а суми стягнення, що вказані в заяві про погашення боргу та зазначені у виконавчому написі є різними, тобто сума боргу не може вважатися безспірною, є помилковими, оскільки виконавчий напис вчинено з дотриманням чинного законодавства. Право вимоги у Банку виникло тільки 18 вересня 2015 року, оскільки дія договору, на думку Банку, не припинялася, договір діє і сьогодні. Отже, твердження позивача стосовно пропуску 3-річного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості є необгрунтованим.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_1, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. просить розглянути справу у її відсутності, що вбачається з листа від 29 червня 2016 року.

ОСОБА_1 та представник відділу ДВС Тячівського РУЮ в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що згідно кредитно-заставного договору № МKK6SE00000030 від 23 серпня 2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 остання отримала кредит у розмірі 8000 грн., зі сплатою за користування ним 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 21 серпня 2009 року (а.с. 5-8).

31 березня 2015 року Банк надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за вказаним вище кредитним договором, згідно якої вимагав від ОСОБА_1 виконання боргових зобов'язань за кредитним договором - сплатити суму боргу станом на 25 лютого 2015 року в загальному розмірі 182376,22 грн. (а.с. 47).

Встановлено, що 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 1675, згідно якого нотаріус пропонував стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № МKK6SE00000030 від 23 серпня 2006 року у сумі 183576.22 грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 7399.63 грн.; заборгованості по відсоткам за користування коштами у сумі 54442.91 грн; заборгованості по комісії у сумі 3833.23 грн.; заборгованості по пені у сумі 116200.45 грн. та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. (а.с. 10).

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом МЮУ від 03.03.2004 року № 20/5, яка діяла на час вчинення виконавчого напису.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються КМУ.

Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Частиною 2 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до ч. 1 п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою КМУ ( ч. 1 п. 284 Інструкції).

Згідно п. 2 Переліку документів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі Кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Для вчинення виконавчого напису відповідачем було надано приватному нотаріусу вказані документи.

9 червня 2015 року по вказаному виконавчому напису відкрито виконавче провадження, що вбачається з постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції (а.с. 9).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так як виконавчий напис вчинено поза межами визначеного законом строку, та встановлений Банком розмір суми заборгованості викликає сумнів щодо його безспірності, а тому це є підставами для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає вірними такі висновки суду першої інстанції, оскільки п. 1.1. Кредитно-заставного договору № МKK6SE00000030 від 23 серпня 2006 року встановлено кінцевий строк виконання зобов'язання по 21 серпня 2009 року, отже право вимоги у Банка виникло 21 серпня 2009 року, а виходячи з вимог ст. 257 ЦК України три роки з дня виникнення права вимоги закінчилися 21 серпня 2012 року, тобто виконавчий напис нотаріуса від 3 квітня 2015 року вчинено після спливу трьох років з дня виникнення у Банка права вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачкою ОСОБА_1.

Крім того, як вбачається із письмової вимоги Банку від 31 березня 2015 року (а.с. 47) та наданого Банком розрахунку (а.с.46) заборгованість позивачки перед Банком станом на 25 лютого 2015 року становить суму 182376,22 грн. та складається із: залишку заборгованості за кредитом у сумі 7399.63 грн.; заборгованості по відсоткам за користування коштами у сумі 54442.91 грн; заборгованості по комісії у сумі 3833.23 грн.; заборгованості по пені у сумі 116700.45 грн. (а.с. 47), а згідно виконавчого напису нотаріуса від 3 квітня 2015 року, вчиненого через три дні після направлення вимоги боржнику, а не через 30 днів як це передбачено законом, заборгованість ОСОБА_1 вже складає суму 181876,22 грн. і складається із: залишку заборгованості за кредитом у сумі 7399.63 грн.; заборгованості по відсоткам за користування коштами у сумі 54442.91 грн; заборгованості по комісії у сумі 3833.23 грн.; заборгованості по пені у сумі 116200.45 грн., тобто суми стягнення є різними, і нараховані штрафні санкції значно перевищують суму заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, а відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виникають сумніви щодо безспірності визначеної Банком суми боргу.

Отже, матеріалами справи встановлено та знайшло своє підтвердження в судовому засіданні те, що надана Банком нотаріусу виписка з рахунку боржника ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № МKK6SE00000030 від 23 серпня 2006 року станом на 3 квітня 2015 року не є безспірною, і вимога до боржника подана після спливу трирічного строку з моменту виникнення права у Банку на пред'явлення вимоги щодо повернення кредитних коштів, і дані обставини, як вірно зазначив суд, є підставами для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу Банку слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 6 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: