У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-о/759/401/16

ун. № 759/8614/16-ц

22 червня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С. перевірив матеріали заяви вимогам ст.ст. 234, 256-257 ЦПК України поданої у порядку окремого провадженняОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме просив встановити, що 1) Декларація з прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року не є міжнародним договором України, 2) Верховною радою України не надана згода на обов'язковість Декларації з прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, 3) Декларація з прав дитини, прийнята Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року не міститься у переліку правових актів, що визначаються ст. 9 Конституції України, ст. 2 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 7 СК України, ст. 10 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Розглянувши матеріали даної заяви, суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за даною заявою, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Метою окремого провадження, у тому числі, є встановлення судом наявності або відсутності юридичних фактів, тобто фактів, наявність яких зумовлює виникнення, зміну, або припинення взаємних цивільних прав і обов'язків сторін.

Водночас, наведеною правовою нормою не передбачено встановлення фактів щодо прийняття, вступу у силу чи дії на території України міжнародних нормативно-правових актів, що свідчить про наявність підстав для відмови у прийнятті даної заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Разом з тим, питання, що ставляться заявником у даній заяві не можу бути предметом судового розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 234, 256, 208-210, 292-296 ЦПК України,суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою поданої у порядку окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя А. Ключник