Справа № 487/835/16-ц
Провадження № 2/487/971/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 р. Заводський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування Головіної Г.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, посилаючись в обґрунтування вимог на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини з 2011року.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; представник органу опіки та піклування - вважала недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав відносно його дитини.

Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2010р. по 10 вересня 2015р. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в даний час проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Позивач з дитиною постійно проживали в с.Савхозне Сімферопольського району АР Крим, а з жовтня 2014р. вони є особами, переміщеними з тимчасово окупованої території, взяті на облік та проживають у м.Миколаєві. Відповідач залишається мешканцем Криму.

Вказане підтверджується наданими копіями документів: свідоцтва про народження дитини, рішення суду про розірвання шлюбу, довідки УПСЗН.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 19 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За твердженнями позивача, відповідач з 2011р. нехтує своїми батьківськими обов'язками, постійно ухиляється від їх виконання: утриманням та вихованням сина ОСОБА_5 не займається, його долею не цікавиться, дитину не відвідує та не має бажання бачитись з сином, грошові кошти на життєво важливі потреби дитини не надає.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надані письмові докази, що свідчать лише про невідвідування відповідачем дошкільного закладу та дитячого лікаря дитини, про відсутність поштових переказів на ім'я позивача за період з листопада 2015р. по травень 2016р. Допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали, що за час знайомства із позивачем протягом 2-3 років, вони жодного разу не бачили, щоб батько ОСОБА_5 відвідував його чи якимось іншим чином цікавився його долею.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 14.06.2016р. позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, 2010р. народження, є недоцільним.

Зважаючи на те, що відповідач є мешканцем іншого міста, то надані позивачем докази беззаперечно не доводять винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача ОСОБА_4, які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд виходить із зазначених позивачем даних про відповідача, а також з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку.

Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., щомісяця у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2016р. до повноліття дитини.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відповідача судові витрати на користь: позивача - 551,20грн, держави - 551,20грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова