АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/43/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/643/16 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 частини його вартості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Заліщицького районного суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 частини його вартості.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 01 жовтня 2011 року, під час перебування у шлюбі із відповідачем, вони за спільно нажиті кошти в сумі 11000.00 доларів США придбали автомобіль марки «Форд Фокус». Рішенням Заліщицького районного суду від 06 березня 2015 року шлюб між ними розірвано. 17 березня 2015 року відповідач без згоди позивачки продав спірний автомобіль, а грошові кошти, отримані від продажу, використав на власні потреби. Згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість спірного автомобіля становить 147905.00 грн. Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати компенсацію дійсної вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 73952.00 грн., просила стягнути вказану суму в її користь.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Форд Фокус» в розмірі 37550 (тридцять сім тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн., а також 375 (триста сімдесят п'ять) грн. 50 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх недоведеністю.

ОСОБА_4 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що судом при винесенні рішення безпідставно не взято до уваги звіт про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля. Просить рішення змінити та збільшити грошову компенсацію, стягнуту з відповідача в її користь.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що дійсною вартістю спірного автомобіля «Форд Фокус» слід вважати суму, яка вказана в довідці-рахунку від 15 березня 2015 року ПП «Автотрейдинг-Волинь», натомість звіт про незалежну оцінку транспортного засобу судом оцінено критично.

З таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 липня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Торськівській сільській раді Заліщицького району, актовий запис №01.

01 жовтня 2011 року сторони за спільно нажиті кошти придбали автомобіль «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 06 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки-рахунку серії ВІА №978457 від 15 березня 2015 року, виданої ПП «Автотрейдинг-Волинь», спірний автомобіль «Форд Фокус» кузов №WFOMXXGCDM5R19590 проданий ОСОБА_6 за 75100.00 грн.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (ч.2, 4 ст.71 СК України).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 17 березня 2015 року без згоди позивачки ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_6, а грошові кошти, отримані від його продажу, використав для задоволення власних потреб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

У пунктах 22, 23, 24, 30 вказаної постанови Пленуму також зазначається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивачкою в обґрунтування дійсної вартості спірного майна надано звіт про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля «Форд Фокус», 2005 року випуску, виконаний ФОП ОСОБА_7, згідно якого вартість автомобіля «Форд Фокус» станом на 14 листопада 2015 року становила 147905.00 грн.

Критично оцінюючи вказаний звіт про оцінку суд першої інстанції виходив із того, що суб'єктом оціночної діяльності при виконанні вищевказаного звіту досліджувався автомобіль «Форд Фокус» з типом кузова «хетчбек», тоді як кузов спірного автомобіля «універсал».

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні допитано суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, який суду пояснив, що в листопаді 2015 року до нього звернулася позивачка ОСОБА_4 з метою визначення ринкової вартості автомобіля. Для цього між ними було укладено відповідний договір. При проведенні дослідження використовувався порівняльний підхід. Фактично ним автомобіль не оглядався, а дослідження проведено на підставі інформації, яка містилася в Акті перевірки технічного стану транспортного засобу від 14 листопада 2015 року, який був складений позивачкою. В даному акті містилася інформація про марку та модель автомобіля, державний реєстраційний номер, рік випуску, заводський номер кузова, колір. Також було зазначено, що транспортний засіб знаходиться в технічно-справному стані. Наявні незначні подряпини лакофарбового покриття кузова. У звіті про оцінку ним вказано тип кузова досліджуваного транспортного засобу «хетчбек», оскільки саме такий тип було ним ідентифіковано згідно серійного номера кузова (останні чотири цифри). Також зазначив, що при реєстрації органами МРЕО транспортних засобів з кузовами «хетчбек» в свідоцтвах про реєстрацію зазначається тип кузова «універсал». Крім цього, відмінність типу кузовів досліджуваних транспортних засобів не є фактором, який суттєво впливає на їх вартість. При проведенні дослідження бралися до уваги ціни продажу на вторинному ринку аналогічних транспортних засобів, які були описані в Звіті.

Колегія суддів вважає, що звіт про оцінку майна, який судом першої інстанції не взято до уваги, містить докладний опис проведеного дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований, виконаний кваліфікованим суб»єктом оціночної діяльності у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (№2658-III від 12 липня 2001 року), Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав, Методики оцінки майна затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10 грудня 2003 року та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ФДМ України від 24 листопада 2003 року №142/5;/2092 (в редакції наказу Міністерства юстиції України, ФДМ України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1 159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 серпня 2009 року за № 724/16740.

Таким чином, оцінивши вказаний звіт за правилами ст.212 ЦПК України колегія суддів не знаходить жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про його необґрунтованість, неправильність, а тому він є належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до пункту 57 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Оскільки у вищевказаному звіті про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля не зазначено строку його дії, то визначену оцінювачем ринкову вартість спірного автомобіля слід вважати дійсною на час розгляду даної справи.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги як доказ даний звіт про незалежну оцінку ринкової вартості спірного автомобіля «Форд Фокус».

Колегія суддів погоджується з посиланням апелянта на те, що довідка-рахунок від 15 березня 2015 року, видана ПП «Автотрейдинг-Волинь» не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки вона підтверджує суму коштів, за яку відповідач ОСОБА_2 15 березня 2015 року фактично відчужив спірний автомобіль, а не дійсну його ринкову вартість на час розгляду справи у 2016 році.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на момент продажу автомобіль знаходився в технічно несправному стані, оскільки жодних доказів в підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року - змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Форд Фокус» з 37550 грн. до 73952 грн. 50 коп. та суму судових витрат по справі з 375 грн. 50 коп. до 739 грн. 52 коп.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року змінити.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Форд Фокус» з 37550 грн. до 73952 грн. 50 коп. та суму судових витрат по справі з 375 грн. 50 коп. до 739 грн. 52 коп.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8