АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Панченка М.М., Рейнарт І.М.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє Жбадинський ОлександрМихайлович,

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», Банк) про визнання недійсним Кредитного договору № 500410162 від 06.09.2013 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вказаний кредитний договір він не укладав, та грошових коштів за договором не отримував. Договір підписано не ним, а іншою особою, яка діяла від його імені з використанням втраченого ним паспорту в 2012 році.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року визнано недійсним Кредитний договір № 500410162 від 06.09.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 30 березня 2016 року в заяву ПАТ «Альфа-Банк» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 рокузалишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказував, що судом помилково в основу рішення покладено висновок судової почеркознавчої експертизи, оскільки вказаний експертний висновок складено на підставі вільних та експериментальних зразків підпису, які за часом виконання не співпадають з часом укладення кредитного договору. Крім того, судом належним чином не досліджено обставин справи.

Посилаючись на те, що під час укладення спірного договору Банком були виконані всі вимоги закону щодо форми і змісту правочину, просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що Кредитний договір № 500410162 від 06.09.2013 року позивач не підписував, тобто волевиявлення з боку позивача на укладення договору відсутнє, а тому наявні підстави для визнання договору недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам, які належним чином оцінені, та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» оформлено на ім'я ОСОБА_2 кредитний договір № 50041062, за умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 50 000 грн., під 0,1 % річних з кінцевим терміном повернення 09 вересня 2016 року.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання вмомент вчиненняправочинустороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203цього Кодексу. Якщо недійсністьправочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особазаперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд встановивши, що вказаний договір ОСОБА_2 не підписував, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

При цьому судом взято до уваги, що за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизисудові експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кириленко С.С. та Прокопенко М.А. склали висновок № 8943/8944/15-32 від 31.07.2015 року згідно якого підпис від імені ОСОБА_2 в стовпчику «Клієнт» в графі «____ (підпис Клієнта) ОСОБА_2.» в оригіналі кредитного договору № 50041062 від 06.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що висновок експертів є необґрунтованим. Такі доводи мотивовано тим, що жодний із наданих документів з вільними зразками підписів не співпадає за часом виконання з часом укладення кредитного договору. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач, посилався на те, що в якості зразків підпису взято вільні та експериментальні зразки почерку позивача відібрані під час судового засідання.

Однак, зі змісту Висновку експертів № 8943/8944/15-32 від 31.07.2015 року вбачається, що для порівняльного дослідження було надано вільні та умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_2 за 2005, 2007, 2012, 2013, 2014, 2015 роки.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Почеркознавча експертиза проведена за ухвалою суду судовими експертами КНДІСЕ відповідно до вимог закону. Висновок досліджений в судовому засіданні та йому надана відповідна оцінка в рішенні суду.

Колегія суддів враховує той факт, що такий висновок є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів, кредитний договір оформлено Банком 06.09.2013 року на підставі паспорту ЕВ 155682, який був втрачений ОСОБА_2

Втрачений паспорт надано Банку особою, фото якої з місця оформлення кредиту долучено до кредитної справи та наявне в матеріалах цивільної справи (а.с. 13).

01.03.2013 року Олександрівським МВ УДМС України у Кіровоградській області, на підставі заяви ОСОБА_2, було відкрито справу про отримання паспорта громадянина України замість втраченого.

На час оформлення оспорюваного кредитного договору у позивача був інший НОМЕР_1, виданий Олександрівським МВ УДМС України у Кіровоградській області 26 березня 2013 року (а.с. 5).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В заперечення вимогам позивача, Банком не доведено суду того, що такий договір було укладено між банком та ОСОБА_2 та того, що грошові кошти за цим договором було отримано позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом заочного рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку колегії суддів є небґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та непідтверджені належними та допустимими доказами по справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє Жбадинський Олександр Михайлович, - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/23004/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8007/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.