Номер провадження: 22-ц/785/3784/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Поляковій В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,

встановила:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до відповідача, який неодноразово уточнювався, про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів на користь ОСОБА_2 у розмірі 10 544,43 доларів США, що за курсом НБУ становить 279 427,40 гривень та судові витрати, на користь ОСОБА_3 у розмірі 10 544,43 доларів США, що за курсом НБУ становить 279 427,40 гривень та судові витрати (а. с. 3-4, 40-41, 54, 76-78, 85-87).

В обґрунтування свого позову посилалися на те, що 25.09.2012 року між ними та відповідачем був укладений попередній договір № 20, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався продати, а позивачі купити квартиру № 3 (1б), загальною площею 43,7 кв.м., яка розташована на 2-ому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку із вбудованими приміщеннями та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1. Згідно п. 2.1 Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше четвертого кварталу 2013 року. Вартість квартири склала 42 700 доларів США, що на день укладення складає 341 301 гривень. У серпні 2013 року позивачами було встановлено, що будинок в якому останні придбали квартиру не почав будуватись та відповідач не зможе виконати свої зобов'язання у встановлений договором строк, у зв'язку з чим звернулися до суду з цим позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 279 427,40 гривень, що еквівалентно 10 544,43 доларів США. Стягнуто з КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 279 427,40 гривень, що еквівалентно 10 544,43 доларів США. Стягнуто з КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у розмірі 3 656 гривень (а. с. 94-96).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 99-101).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із доведеності позову.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2012 року між КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 в простій письмовій формі був укладений попередній договір № 20, відповідно до умов якого КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» (Продавець) зобов'язалося продати, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Покупці) зобов'язалися купити об'єкт нерухомості, а саме: однокімнатну квартиру № 3 (1б), загальною площею 43,7 кв.м., яка розташована на 2-ому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку із вбудованими приміщеннями та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1, на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше четвертого кварталу 2013 року. За необхідності продовження строку для укладення договору купівлі-продажу оформляється письмово у формі додаткової угоди до цього договору без його нотаріального посвідчення (а. с. 6-9).

Відповідно до п. 2.4. сума договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, що вказаний у п. 1. цього договору становить 341 301,00 гривень, що еквівалентно 42 700 доларів США. Зазначена сума може збільшуватись або зменшуватись в залежності від загальної площі об'єкту нерухомості після завершення будівництва і сплачується в порядку, визначеному у п. 2.7. цього договору. У відповідності до підпункту 3, 4 Покупці зобов'язались перерахувати на розрахунковий рахунок Продавця перший авансовий платіж у розмірі 20 % від суми договору та здійснювати наступні платежі за затвердженим графіком.

На виконання попереднього договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було внесено на рахунок КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» грошову суму у розмірі 168 500 гривень, що за курсом НБУ становить 21 088,86 доларів США, що підтверджується квитанціями (а. с. 12-16).

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачами були сплачені грошові кошти у розмірі 168 500 гривень, що за курсом НБУ становить 21 088,86 доларів США, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За ч. 1 ст. 236 ЦК нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, підписаний сторонами попередній договір № 20 є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оскільки факт отримання відповідачем КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» грошових коштів у розмірі 168 500 гривень сторонами не заперечується, натомість, підтверджується квитанціями банківської установи, договір є нікчемним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування у даному випадку реституції, тобто повернути все одержане за попереднім договором № 20 від 25.09.2012 року.

Апелянт не заперечує, що на виконання попереднього договору від позивачів було отримано 168 500 гривень, проте вважає безпідставним застосування до виниклих між сторонами правовідносинам ст. ст. 533, 534 ЦК України та стягнення на користь позивачів 558 854, 80 гривень (279 427,40 гривень на користь ОСОБА_2 та 279 427,40 гривень на користь ОСОБА_3), оскільки цих коштів відповідач не отримував.

Проте, погодитись з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не може.

Приписи ст. 534 ЦК України суд першої інстанції не застосовував при розгляді цієї справи.

За правилами ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Ціна договору зафіксована в національної валюті с визначенням еквіваленту в іноземній валюті, графік платежів визначений в іноземній валюті, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано застосував до виниклих правовідносин приписи ч. 2 ст. 533 ЦК України та виходив з необхідності стягнення в порядку реституції на користь позивачів суми в гривні відповідно до офіційного курсу долара США на день платежу.

Інших доводів апеляційна скарга представника КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко