УхвалА

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Миколаївській області, про припинення іпотеки та чинності заборони відчуження нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, подану їх представником - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та товариством з обмеженою відповідальність «Гронос ЛТД» (далі -ТОВ «Гронос ЛТД») укладено кредитний договір про відкриття траншової кредитної лінії, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 200 000 грн. 4 жовтня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ними укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали банку в іпотеку нежитлові будівлі по АДРЕСА_1, належні їм на праві спільної часткової власності.

Позивачі вказували про те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2011 року звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 4 жовтня 2007 року у розмірі 3 239 960 грн. 21 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв'язку з тим, що предмет іпотеки не було реалізовано під час примусового виконання рішення суду, а іпотекодержатель не виявив бажання визнати за собою права власності на предмет іпотеки.

Зазначали про те, що ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 березня 2015 року у вищевказаному виконавчому провадженні змінено сторону виконавчого провадження, з ПАТ «Кредитпромбанк» на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»).

Вважали, що право іпотеки вичерпано, оскільки предмет іпотеки пройшов процедуру реалізації іпотечного майна, прилюдні торги визнано такими, що не відбулися, а стягувач у встановлений законом трок не скористався своїм правом придбати предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили суд припинити іпотеку, припинити чинність заборони відчуження нерухомого майна в єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна від 21 червня 2010 року та від 11 січня 2011 рок та у державному реєстрі іпотек зареєстрованої приватним нотаріусом 20 грудня 2007 року, визнати виконавчий лист, виданий 10 грудня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області таким, що не підлягає виконанню, зобов'язати реєстраційну службу головного управління юстиції у Миколаївській області внести запис про припинення заборони нерухомого майна у державному реєстрі іпотек, єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати накладений арешт цього майна.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Припинено іпотеку нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності кожному по ј частині, переданих у забезпечення кредитного договору про відкриття траншової кредитної лінії від 4 жовтня 2007 року. Припинено чинність заборони відчуження нерухомого майна в єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна, зареєстрованої 11 січня 2011 року та в державному реєстрі іпотек за № 5783512, зареєстрованою приватним нотаріусом Красновою С.М. 20 грудня 2007 року. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч. 1 цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що аналіз вищевказаної норми права свідчить про те, що підстави у ній зазначені не є обов'язковою умовою для припинення іпотеки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що рішення суду про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки перебуває на повторному примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Договірні зобов'язання за кредитним договором не виконанні, заборгованість не погашена, а іпотечне майно, що належить позивачам, описано та арештовано державним виконавцем. Отже, відсутні підстави для припинення іпотеки.

Апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що 14 жовтня 2014 року державним виконавцем повторно відкрито виконавчі провадження з виконання вищевказаного виконавчого листва про звернення стягнення на спірні нежитлові будівлі.

Також, встановивши, що дії з реалізації спірного нерухомого майна та оспорювані позивачами прилюдні торги відбулися після набрання 16 жовтня 2011 року чинності Закону № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», апеляційний суд вірно застосував положення ч. ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції Закону № 3795-VI та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки за наслідками оголошення такими, що не відбулися, третіх прилюдних торгів з примусової реалізації предмета іпотеки.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 березня 2016 року № 6-72цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, подану їх представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта