Справа №295/5105/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

з участю секретарів с/з ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю не менше пяти років до відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить встановити факт її проживання разом із ОСОБА_6, який помер 20.08.2015 року, однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини за адресою: 10029, АДРЕСА_1 з 05.01.2010 року по 20.08.2015 року, змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 з четвертої черги спадкоємців на другу чергу спадкоємців, надавши ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за законом четвертої черги, право на спадкування разом із ОСОБА_4, яка є спадкоємцем за законом другої черги спадкування за правом представлення. При цьому посилається на те, що вона проживала спільно зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу з 05.01.2010 року до його смерті та опікувалася ним тривалий час, коли він через похилий вік та тяжку хворобу не міг самостійно обслуговувати себе та перебував у безпорадному стані.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання третя особа не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона працює в міському територіальному центрі по обслуговуванню одиноких пенсіонерів де з 2007 року по 2015 рік обслуговувався ОСОБА_6, якому два рази на тиждень надавалися протягом години соціальні послуги. За гроші клієнта купувалися продукти, недорогі ліки. ОСОБА_6 харчувався в столових безкоштовно, не кожного місяця, а лише коли звертався, отримував гуманітарну допомогу, бувшу у вживанні одежу, надавалися йому безкоштовно послуги перукаря. Дуже любив спілкуватися, займався спортом, гуляв із собакою, не був лежачою людиною. У ОСОБА_6 була мінімальна пенсія, він був одиноким пенсіонером, рухався, не сидів у хаті, розповідав, що у нього був брат, у якого є дружина ОСОБА_8 та племінниця. При відвідуванні ОСОБА_8 в липні 2015 року після лікарні у нього в квартирі була сусідка, весь інший час він був сам вдома завжди та ніколи не розповідав, що проживав однією сімєю з іншою особою, але не жалівся на побутові умови та не був немічним.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 знає як хороших сусідів. ОСОБА_8 за життя збирав пляшки та потребував коштів, любив тварин, гуляв з собакою, не вживав алкоголю, був одиноким та отримував пенсію. В 2007 році ОСОБА_7 поселилася в квартирі, яку придбала в кредит, та познайомилася з ОСОБА_8, спілкувалася з ним з приводу тварин. Одного разу в неї на балконі в квартирі була пожежа. В 2010 році ОСОБА_8 захворів та ОСОБА_7 почала до нього навідуватися, через деякий час почала виходити з його квартири, доглядала за ним, допомагала йому по господарству, особливо три останніх роки до його смерті, коли він майже не виходив на вулицю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та знає її з 2007 року, коли ОСОБА_7 купила в їх будинку квартиру №7. Позивач познайомилася з ОСОБА_8, який був одиноким, з приводу домашніх тварин та з 2010 року почала проживати з ним в його квартирі. В 2015 році ОСОБА_8 вже не вигулював собаку, майже не виходив на вулицю, оскільки хворів. Він не вмів готовити їжу, нічого не вмів робити по господарству і ОСОБА_7 готувала йому їжу, платила за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачем і вони знайомі з 2009 року. Сімю ОСОБА_8 також знає протягом тривалого часу. Позивач з ОСОБА_8 познайомилася з приводу домашніх тварин. Під новий 2010 рік ОСОБА_8 стало погано і позивач згодом переїхала до нього проживати, вона йому допомагала, купувала ліки, оплачувала комунальні послуги. Останні два роки він практично не ходив, не гуляв з собакою, її вигулювала позивач.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає позивача з 2007 року як сусідку. Вона була у дружніх, дуже добрих стосунках з ОСОБА_8. З нового 2010 року позивач почала з ним проживати. ОСОБА_13 отримував дуже маленьку пенсію, збирав пляшки, не вживав алкогольних напоїв. Свою квартиру позивач здавала. З 2009-2010 року ОСОБА_8 не доглядав за собою, йому було важко пересуватися. Позивач прибирала в його хаті, прала його речі, готувала їжу. Із соціальних служб до нього ніхто не приходив.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_6 за життя по роботі. Сім років назад побачила його в територіальному центрі, спілкувалася з ним. Останній раз бачила його в квітні 2015 року, тоді він підійшов до неї після концерту, був схудлий, казав, що бігає, не одружився та проживав сам, але був охайний. В гості до нього не заходила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є матірю відповідача. ОСОБА_15 є братом її чоловіка та знає його з 1976 року. З 2010 року бачила його в місті, в гості не навідувалася. ОСОБА_13 займався спортом, вивчав іноземні мови, не пив, не палив. В останні роки він допомагав людям, багато ходив, пенсія у нього була не велика, мав пільги як дитина війни. З ОСОБА_3 познайомилася 17.09.2015 року вже після смерті ОСОБА_13, вона відмовилася від грошей на поховання ОСОБА_15, розповідала, що він давав їй гроші на комунальні послуги.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_16 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва №9234 про право власності на житло від 28.12.1993 року.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.03.2008 року по 26.09.2015 року була зареєстрована за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 02.10.2015 року зареєстрована за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

20.08.2015 року ОСОБА_6 помер.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, якого баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_6 у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_3, яка зазначила в заяві про те, що вона більше пяти років проживала однією сімєю зі спадкодавцем, та племінниця спадкодавця ОСОБА_4, як спадкоємець другої черги за законом за правом представлення у звязку зі смертю 29.04.2008 року батька ОСОБА_17

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

В матеріалах справи відсутня мотивована відмова нотаріуса в оформленні спадщини позивачем ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим кодексом. Пунктом 6 вказаної постанови визначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 12 січня 2005 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 отримував пенсію за віком за списком №2 (при повному пільговому стажі) з січня 2013 року в розмірі 1162,56 грн., а з грудня 2013 року в розмірі 1221,41 грн. щомісячно, що не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 1 Закону України Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Тобто ОСОБА_6 отримував пенсію в розмірі, що забезпечував його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребувала матеріальної допомоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного ОСОБА_7 України від 13.04.2016 року по справі №6-3066цс15.

Крім того, як вбачається з листа Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Житомирської міської ради від 25.05.2016 року №341 та підтверджується показами свідка ОСОБА_7, допитаної в су довому засіданні, ОСОБА_6 обслуговувався в зазначеному центрі з 15.01.2007 року по 20.08.2015 року. Соціально-побутові послуги ОСОБА_6 надавалися два рази на тиждень згідно договору. ОСОБА_6 неодноразово користувався їдальнею центру, кафе Валерія, кафе №7 та отримував натуральну допомогу (продукти харчування, гуманітарна допомога, одяг б/у), послуги надавала соціальний працівник відділення №4 ОСОБА_7

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 07.06.2016 року, ОСОБА_6І, перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків управління, як пенсіонер за віком, ветеран праці та дитина війни, користувався 25% знижкою з оплати комунальних послуг.

Надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг за період 2010-2015 років свідчать, що платником був саме ОСОБА_6, а не позивач чи будь-яка інша особа. Письмових та інших належних та допустимих доказів догляду і матеріальної допомоги на користь спадкодавця позивачем не надано.

З витягу з історії хвороби №6001 ЦМЛ №2 за період з 26.06. по 03.0772015 року вбачається, що ОСОБА_6 було встановлено діагноз ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз та не зазначено про обовязковий сторонній догляд за пацієнтом. Зазначений діагноз не підтверджує доводи позивача про те, що ОСОБА_6 був у безпорадному стані, втратив можливість обходити себе самостійно і вільно рухатися та потребував постійного стороннього догляду, а інших доказів щодо цього не надано.

Позивач є повнолітньою особою і доказів того, що вона є дитиноюсиротою відповідно до ст.1 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування не надала, а тому її посилання в обгрунтування свого позову на те, що вона є сиротою є безпідставними та необгрунтованими.

Показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_14 повною мірою не доведено обставин, що ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали однією сімєю з 05.01.2010 року по 20.08.2015 року, були повязані спільним побутом весь цей час та мали взаємні права та обовязки, а тому вимоги про встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини, не підлягають до задоволення.

Підставами для зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі світами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п»яти вищезазначених обставин. Також підлягає встановленню факт належності сторони до спадкоємців за законом різних черг.

В судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності всіх вищезазначених обставин в сукупності для зміни черговості спадкування та належності позивача до спадкоємців за законом четвертої черги, а тому позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування з четвертої черги на другу з наданням позивачу права на спадкування разом з відповідачем, є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 1259, 1264 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_7 України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю не менше пяти років до відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: