ЄУН № 389/1990/15-ц
Провадження № 2/389/436/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі Чукановій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Вказала, що з 21.03.1997 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 16.12.2014 року.
В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечили проти виділення у власність позивача рухомого майна, про яке йдеться в позові. Разом з цим, позов в частині розподілу кредитних зобов'язань не визнали. Відповідач пояснив суду, що будинок, в якому проживали разом із позивачем, дійсно належить йому на праві особистої приватної власності. Однак, ремонт в будинку завершили до 2010 року. В подальшому, у старшого сина позивача від іншого шлюбу сталися проблеми із законом, а тому позивач напозичалася повсюди коштів для допомоги синові. В свою чергу, він також брав в позику у друзів кошти для того, щоб погасити всі боргові зобов'язання дружини. Однак вона в подальшому знову набрала кредитів у вигляді кредитних карток за невигідними умовами. Таким чином відповідач стверджував, що позивачем кредити брались не в інтересах їхньої сім'ї і кошти були використані для сина від іншого шлюбу. Просив відмовити у задоволенні позову в частині поділу кредитних зобов'язань.
Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.03.1997 року, який було розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.12.2014 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.
Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Із запропонованим позивачем порядком поділу рухомого майна відповідач погодився, не оспорюючи при цьому його обсяг та вартість. Таким чином суд вважає за можливе позов в частині поділу рухомого майна задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 холодильник вартістю 8000 грн., пральну машину вартістю 4000 грн., кухонний гарнітур вартістю 14 000 грн., куточок кухонний вартістю 3000 грн., диван вартістю 2000 грн., диван вартістю 2600 грн., спальний гарнітур вартістю 22 000 грн., шафу-купе вартістю 12 000 грн., всього на загальну суму 67 600 грн.
В судовому засіданні також з'ясовано, що в період шлюбу позивачем укладено ряд кредитних договорів із банківськими установами.
26.12.2011 року між позивачем та ПАТ «ОСОБА_5 Стандарт» укладено договір № 94277173 про надання та використання платіжної картки, за яким встановлено кредитний ліміт в сумі 8000 грн.
27.07.2013 року між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку № 178764/0005ХSGF із встановленням кредитного ліміту в сумі 7000 грн.
19.04.2014 року між позивачем та ПАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір № НОМЕР_1, за яким позивачу надано кредит в розмірі 10 411 грн.
30.09.2013 року між позивачем та ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» укладено кредитний договір № 24101202, за яким вона отримала кредит в сумі 22 880 грн. на споживчі цілі.
05.09.2010 року між позивачем та ПАТ «ОСОБА_4 Капітал» укладено договір, за яким їй видано кредит в сумі 14 592 грн.,
З довідки від 22.02.2016 року вбачається, що позивач має кредитні зобов'язання і перед ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
За змістом ст. 65 СК України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними доказами відповідно до ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).
Обґрунтовуючи свою позовну вимогу про поділ вказаних кредитних зобовязань, позивач посилалась на те, що кредитні кошти вона отримувала і витрачала в інтересах сімї для проведення ремонтних робіт. Ці доводи позивача у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Належними і допустимими доказами позивач не підтвердила факт витрачання таких коштів для задоволення спільної із відповідачем сімї. Виписки за кредитними договорами, за якими можливо було б встановити цільове витрачання/перерахування коштів, до суду не представлено, як і будь-яких інших доказів придбання відповідних матеріалів чи робіт, так само як і зрештою розміру наявних кредитних зобовязань. Свідки зі сторони позивача не можуть достовірно стверджувати про цільове витрачання кредитних коштів позивачем, обмежуючись лише констатацією того факту, що позивач завжди діяла в сімейних інтересах. Натомість свідки зі сторони відповідача спростовували обставини проведення ремонтних робіт у будинку, в якому проживали сторони, після 2010 року. За таких обставин боргові зобовязання не підлягають поділу між сторонами.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір про порційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 холодильник вартістю 8000 грн., пральну машину вартістю 4000 грн., кухонний гарнітур вартістю 14 000 грн., куточок кухонний вартістю 3000 грн., диван вартістю 2000 грн., диван вартістю 2600 грн., спальний гарнітур вартістю 22 000 грн., шафу-купе вартістю 12 000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 676 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова