Справа № 510/1432/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.08.2016р.; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 07.07.2016р.; копія витягу із рішення Орлівської сільської ради Ренійського району № 78 від 02.03.1994р.; копія заповіту ОСОБА_2 від 28.03.1992р., складеного на імя ОСОБА_1; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померлого 18.06.1994р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1; копія технічного паспорту на житловий будинок № 22 по вул. 28 Червня в с. Орлівка Ренійського району.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином нині померлого ОСОБА_2 За життя йому належав житловий будинок № 22 по вул. 28 Червня в с. Орлівка Ренійського району.

За життя ОСОБА_2 розпорядився належним йому майном на випадок своєї смерті, 28.03.1992р. залишив заповіт на імя свого сина ОСОБА_1, 18.06.1994р. помер. Таким чином, спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, позивач мешкав разом із ним у спадковому будинку та доглядав за батьком. Тобто, після смерті батька позивач прийняв спадщину фактично вступом в управління та володіння спадковим будинком в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Оформити право на спадщину після смерті батька було неможливо у звязку із тим, що на той час не була оформлена технічна документація на житловий будинок. Після виготовлення технічної документації на будинок, вже в даний час позивач звертався до нотаріуса з даного питання, проте йому було відмовлено у звязку із тим, що право власності на нерухомість не зареєстроване у встановленому законом порядку. Після смерті ОСОБА_2 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Після смерті батька позивач продовжує мешкати у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_2 помер у 1994р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент його смерті мешкав разом із ним, отже вважається таким, що прийняв спадщину фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за будинком та мешканням в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не мав змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_2 не було оформлено технічну документацію на житловий будинок, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р.,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок № 22 з надвірними спорудами та господарськими будівлями по вул. 28 Червня в с. Орлівка Ренійського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник