Номер провадження: 22-ц/785/7009/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 8 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочину удаваним, визнання правочину договором купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4, звернувшись у лютому 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що у січні 2003 року вона та ОСОБА_5 подали заяву про реєстрацію шлюбу, який було укладено 22 лютого 2003 року. За домовленістю між собою квартиру АДРЕСА_1 мали купити для сім'ї за 6500,00 доларів США, сплативши кожен в рівних частках по 3250,00 доларів США, з оформленням договору купівлі-продажу на ОСОБА_5 Позивач зазначила, що для організації весілля та купівлю квартири ОСОБА_5 оформив в АКБ «Морський транспортний банк» кредитний договір №132/FK від 14 січня 2003 року та отримав в кредит в кошти сумі 3800,00 доларів США. У березні 2010 року їй стало відомо про те, що квартиру набуто у власність не на підставі договору купівлі-продажу, а на підставі договору дарування, та що ОСОБА_5 на підставі додаткової угоди №1 від 7 серпня 2003 року до кредитного договору №132/FK від 14 січня 2003 року взяв в кредит ще кошти в сумі 900,00 доларів США. 13 липня 2010 року шлюб між нею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розрізано судовим рішенням, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 не заперечував оформити квартиру у власність дочки, однак вказані дії не вчинив. Посилаючись на набуття квартири у власність в порядку купівлі-продажу, визнання цих обставин ОСОБА_5, виникнення на квартиру права спільної сумісної власності, позивач ОСОБА_4 після уточнення 23 червня 2016 року позовних вимог просила визнати укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 30 січня 2003 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., зареєстрований в реєстрі за №298, удаваним правочином; визнати договір дарування договором купівлі-продажу; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя її ОСОБА_4 і ОСОБА_5; визнати за нею ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-5, 129-132).

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_6 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечував проти задоволення позову (а.с.194-195).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 8 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.163-166).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено 13 січня 2003 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., зареєстровано в реєстрі за №298. Державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_5 на підставі вказаного договору бюро технічної інвентаризації проведена 31 січня 2003 року (а.с.10).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 22 лютого 2003 року, рішенням Балтського районного суду Одеської області від 27 липня 2010 року шлюб розірвано (а.с.14).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 4 статті 191 КК України та призначено покарання на підставі статей 70, 75, 76 КПК України у вигляді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з обслуговуванням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки зі штрафом в сумі п'ятисот неоподаткованих доходів громадян, що рівно 8500,00 грн., зі звільненням від відбуття покарання на випробувальний строк 2 роки. Цивільний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії на відшкодування збитків 304612,25 грн.; накладений на квартиру АДРЕСА_1 арешт залишено до виконання вироку суду в частині цивільного позову (а.с.121-124).

Вимоги про визнання правочину удаваним, визнання договором купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на 2/3 частки нерухомого майна як то квартири АДРЕСА_1 заявлено на підставі статей 41, 47 Конституції України, статті 60, частини 3 статті 70 СК України, статей 321, 328 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли у 2003 році та, відповідно, регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, що був чинний до 1 січня 2004 року, та нормами Цивільного кодексу України 1963 року, що був чинний до 1 січня 2004 року, оскільки спірну квартиру АДРЕСА_1 набуто у власність, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено у 2003 році, тобто договір укладено, шлюб зареєстровано до набрання чинності з 1 січня 2004 року Сімейним кодексом України 2002 року та до набрання чинності з 1 січня 2004 року Цивільним кодексом України 2003 року. Суд зазначив, що у сенсі положень статей 22, 24 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя визнавалось лише майно, нажите подружжям за час зареєстрованого шлюбу, відтак, в силу пункту 1 частини 1 статті 57 нині діючого СК України спірна квартира є майном, набутим до шлюбу, тобто є особистою приватною власністю ОСОБА_5, відповідно, спірний договір дарування не порушує прав ОСОБА_4 на квартиру у розумінні власності, а, відтак, підстави для визнання договору дарування удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю за позовом ОСОБА_4 відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Факт реєстрації шлюбу 22 лютого 2003 року та набуття квартири у власність 13 січня 2003 року, тобто до шлюбу, підтверджено належними та допустимими доказами як то реєстрацією шлюбу та нотаріальним посвідченням договору. Домовленості, на які посилається ОСОБА_4, що мали місце між нею, ОСОБА_5 та батьками щодо місця проживання майбутньої сім'ї, придбання спірної квартири, коштів, за які придбавалася квартира, тощо, не мають підтвердження належними та допустимими доказами, а відтак, не підлягають прийняттю судом при ухваленні рішення. Надання ОСОБА_5 коштів іншими особами є правовідносинами між ОСОБА_5 та цими особами, які мають іншу правову природу і на чинність спірного правочину, рівно як і на виникнення права спільної сумісної власності на квартиру ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не впливають.

Сторони правочину як то ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений між собою договір дарування нерухомого майна не оспорюють з підстав удаваності. ОСОБА_4 не є стороною договору дарування. В силу реєстрації шлюбу ОСОБА_5, ОСОБА_4 у 2003 році, набуття квартири у власність до реєстрації шлюбу, квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Що ж до спільної часткової власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_4 чи інших осіб, то такі вимоги не заявлялись і судом першої інстанції не вирішувались.

Розписки ОСОБА_5, на які посилається ОСОБА_4, не є належними і допустимими доказами у ні спорі про недійсність нотаріально посвідченого правочину, ні у спорі про визнання майна спільною сумісною власністю. Намір ОСОБА_5 розпорядитися квартирою на користь дочки, як то зазначає ОСОБА_4, є лише наміром, який не реалізовано.

Більш того, кримінальна справа у відношенні ОСОБА_5 була пов'язана з його протиправними діями як посадової особи ПАТ «Державний ощадний банк України»; обом із подружжя було достовірно відомо про порушену кримінальну справу та завдані банку збитки; вирок суду має чинність та підлягає виконанню, зокрема, в частині цивільного позову в тому числі й за рахунок коштів, виручених від реалізації арештованої у кримінальній справі квартири. Дії щодо квартири (звільнення майна з-під арешту, визнання недійсним договору дарування тощо) ОСОБА_4 почала вчиняти після порушення кримінальної справи у відношення ОСОБА_5, що фактично направлено на уникнення конфіскації квартири як майна у разі можливого визначення вироком суду такого додаткового показання, чи уникнення реалізації квартири як майна в порядку примусового виконання вироку суду в частині цивільного позову.

Посилання ОСОБА_4 на необізнаність не приймаються, оскільки дієздатні, дорослі, освічені люди не були позбавлені можливості до укладення угоди з'ясувати для себе як підстави набуття права власності на квартиру, так і правові наслідки, які породжував договір дарування, договір купівлі-продажу тощо.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, правильно визначився зі спірними правовідносинами, рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 8 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочину удаваним, визнання правочину договором купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку нерухомого майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич