У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2007 року № CSIPG200000076 у розмірі 7 521,59 доларів США.

На обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 06 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CSIPG200000076, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 5000,00 доларів США строком до 06 квітня 2027 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов'язань, унаслідок чого станом на 26 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 7 521,59 доларів США, з якої: 4887,74 доларів США - заборгованість за кредитом; 1101,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 201,78 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 960,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 11,80 доларів США - штраф (фіксована частина) та 357,61 доларів США - штраф (процентна складова), банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із відсутності первинних документів, які б підтверджували факт надання ОСОБА_3 кредитних коштів або сплату нею заборгованості за кредитним договором, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є тим належним документом, який підтверджує чи спростовує фактичні обставини справи, дійшовши висновку про недоведеність банком позовних вимог.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що 06 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CSIPG200000076, згідно з п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахувати на рахунок, зазначений в п.7.1 кредитного договору (а. с. 10-12).

Згідно з п. 7.1 вказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 06 квітня 2007 року по 06 квітня 2027 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 5000,00 доларів США на початковий внесок зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. За користування кредитом позичальник сплачує банку щомісячний платіж в сумі 65,64 доларів США.

Факт підписання вказаного кредитного договору сторонами не оспорювався, проте фактичне отримання кредиту у розмірі 5 000,00 доларів США за кредитним договором від 06 квітня 2007 року № CSIPG200000076 готівкою або шляхом перерахування на відповідний рахунок категорично заперечувався відповідачкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на неналежне виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов'язань, унаслідок чого станом на 26 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 7 521,59 доларів США, а на підтвердження факту отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі 5 000,00 доларів США банк надав копію заяви на видачу готівки та здійснений ним розрахунок заборгованості.

Будь-яких інших належним чином завірених копій первинних документів чи їх оригіналів, які б підтверджували факт надання ОСОБА_3 кредитних коштів шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування коштів на рахунок, зазначений у п. 7.1 кредитного договору, банком не надано, як і не надано на вимогу суду (а. с. 38-39, 70-74) оригіналів документів, які б підтверджували факт сплати відповідачкою заборгованості за вказаним кредитним договором (касових або інших розрахункових первинних документів), або доказів сплати нею винагороди банку відповідно до п. 5.1 договору, які б вказували на виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що копія меморіального ордера від 06 квітня 2007 року № 5, надана банком до апеляційного суду, є неналежним доказом, оскільки не містить усіх необхідних атрибутів, а саме: підпису працівника банку та штампу банку; при цьому з оглянутої у суді кредитної справи, що підтверджується записом технічної фіксації судового засідання від 16 грудня 2015 року, було встановлено відсутність оригіналу меморіального ордера про видачу 5000,00 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною другою статті 640 ЦК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування та кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи відсутність первинних документів, які б підтвердили факт надання ОСОБА_3 кредитних коштів, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би підтверджував чи спростовував фактичні обставини справи, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

С.О. Карпенко

Л.М. Мазур

Т.О. Писана