Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Демяносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Жовтневого району м. Запоріжжя, третя особа - МКП «Основаніє», про усунення порушень прав споживачів при розрахунку за послуги опалення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з метою зменшення витрат, пов'язаних з оплатою вартості теплової енергії, шляхом чіткого визначення фактичної величини теплової енергії, яка була використана для опалення кожної квартири, 5 січня 2015 року у жилому багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий прилад теплової енергії. Однак після встановлення будинкового приладу обліку теплової енергії вони, як мешканці цього будинку, почали сплачувати більше за опалення, ніж до встановлення лічильника.

Крім житлових квартир у зазначеному будинку розташовані сім нежитлових приміщень, чотири з них - колишні квартири, які ще до встановлення приладу обліку теплової енергії, змінили своє функціональне призначення на нежитлові. Опалення цих нежитлових приміщень здійснюється загальнобудинковою системою опалення та є невід'ємною частиною системи опалення будинку. При цьому тільки в одному нежитловому приміщенні, в якому розташована філія банку, встановлений індивідуальний прилад обліку теплової енергії.

Позивачі вважали, що причиною зростання вартості послуг за опалення стало те, що відповідач при нарахуванні вартості опалення розподіляє спожиту теплову енергію тільки між опалювальною житловою площею квартир та не враховує площу шести нежитлових приміщень, які не обладнані індивідуальними приладами обліку теплової енергії,хоча загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії враховує обсяг споживання теплової енергії не тільки житлових (квартир), а й нежитлових приміщень.

Зазначали, що споживач повинен оплачувати послуги з надання опалення пропорційно опалювальній площі квартири відносно загальній площі всіх приміщень будинку, у тому числі нежитлових, так як система опалення цих нежитлових приміщень загальна з будинковою та є невід'ємною частиною системи опалення будинку.

У зв'язку з цим позивачі просили суд зобов'язати відповідача протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили здійснити їм перерахунок за надані послуги з опалення з моменту встановлення у будинку АДРЕСА_1 приладу обліку теплової енергії з урахуванням площі нежитлових приміщень будинку, які не обладнані індивідуальними приладами теплової енергії; зобов'язати відповідача при розрахунку їм вартості послуг за опалення враховувати площу нежитлових приміщень, які не обладнані індивідуальними приладами обліку теплової енергії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснює розподілення фактично спожитої теплової енергії, що враховується будинковим приладом обліку, між житловими та нежитловими приміщеннями згідно з чинним законодавством України пропорційно теплового навантаження даних приміщень, дійшли обґрунтованого висновку про необґрунтованість і недоведеність заявлених ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовних вимог про те, що відповідач розподіляє фактично спожиту теплову енергію згідно показань будинкового приладу обліку виключно тільки на житловий фонд.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Демяносов
О.В. Ступак

Колегія суддів: