Справа № 2-417/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Шутяк З.С., Семків Х.І.. Мазур Ю.В.

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Львівського комунального підприємства «Тополя-406», третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщення, встановлення термінів для звільнення жилого приміщення, накладення штрафу за систематичне порушення житлових прав, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання до укладення окремого договору житлового найму,

позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Львівського комунального підприємства «Тополя-406», третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, зобов'язання до вчинення дій та зміну умов договору житлового найму,

позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третіх осіб - ОСОБА_3, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання такою що втратила право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_4, в якому просять постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

В обгрунтування своїх вимог зіслались на те, що вони, позивачі, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є її, ОСОБА_3, сином, проживають у спірній квартирі АДРЕСА_1. В цій квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_4, однак останній в квартирі не проживає з 2000 року.

Вони, позивачі, опікуються даною квартирою, сплачують квартирну плату та плату за комунальні послуги, а відповідач жодної участі в утриманні квартири не приймає.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі підтверджується відповідними актами, складеними працівниками ЛКП «Тополя-406» та ЖЕК-404.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Положеннями ст. 72 цього ж Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі понад 10 років без поважних причин, вони, позивачі, вирішили звернутись в суд.

Відповідач ОСОБА_4 проти первісного позову заперечив та звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який неодноразово уточнював та в якому збільшував свої позовні вимоги.

В остаточній позовній заяві, поданій в квітні 2016 року, з урахуванням залучених до участі в справі в якості співвідповідачів ЛКП «Тополя-406», ОСОБА_6 та в якості третьої особи - ОСОБА_5, просить постановити рішення, яким:

- за систематичне порушення впродовж 19 років правил співжиття і постійне перешкоджання йому в користуванні спірною квартирою визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, скасувати їх реєстрацію у вказаній квартирі та встановити конкретний термін для звільнення ними квартири і передачі йому ключів від неї;

- за скоєні злочини впродовж 19 років з навмисного і систематичного порушення його, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 майнових і житлових прав, накласти на ОСОБА_2, як організатора правопорушень штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за злісне невиконання позивачами ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року, дачу ними суду завідомо неправдивих показань і підроблених документів та масові порушення законів України винести окрему ухвалу, яку скерувати в правоохоронні органи для порушення кримінальної справи;

- на підставі ст. 372 ЦК України встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату, площею 18,4 кв.м, а ОСОБА_5 та її неповнолітнім дітям: ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - дві житлові кімнати, площею 11,3 кв.м та 11,4 кв.м, залишивши в спільному користуванні коридор, кухню, санвузол, балкон та підвал;

- усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його повторного вселення в дану квартиру та зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 передати йому комплект ключів від усіх приміщень і в подальшому не чинити ніяких перешкод в користуванні спірною квартирою;

- зобов'язати ЛКП «Тополя-406» укласти з ним, ОСОБА_4, окремий договір житлового найму на кімнату площею 18,4 кв.м та відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок.

Як на підставу своїх вимог, зокрема, зіслався на те, що спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та він, ОСОБА_4, є її основним квартиронаймачем. Крім нього, в цій квартирі є прописаними його колишня дружина ОСОБА_2, шлюб з якою було розірвано в 1998 році, донька ОСОБА_3 зі своїм сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_5 та її неповнолітні діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Починаючи з 1998 року і до часу звернення до суду із зустрічним позовом, його колишня дружина ОСОБА_2 систематично порушує його право на проживання в спірній квартирі, періодично замінює замок у вхідних дверях, внаслідок чого він змушений вселятись в квартиру на підставі рішення суду. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року було відновлено його житлові права, вселено у вищевказану квартиру та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Проте, з боку ОСОБА_2 впродовж останніх 12 років продовжуються вчинятись умисні та протиправні дії, спрямовані на позбавлення його та їх доньки ОСОБА_5 права на проживання в вищевказаній квартирі. Вважає, що єдиним можливим дієвим способом захисту його житлових прав є виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом з її сном ОСОБА_6 зі спірної квартири.

В травні 2010 року ОСОБА_2 повторно поміняла замок у вхідних дверях та через це він позбавлений можливості проживати і користуватися спірною квартирою. З метою зупинення протиправних дій ОСОБА_2 26 серпня 2010 року і 13 вересня 2010 року він звернувся відповідно до Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та в ЛКП «Тополя-406» із заявами про вжиття відповідних заходів реагування і притягнення до відповідальності його колишньої дружини, на які отримав відповіді про те, що питання про усунення перешкод в користуванні житлом слід вирішувати в судовому порядку.

Він, ОСОБА_4, з часу одруження з ОСОБА_2 15 серпня 1973 року і до часу розлучення 06 квітня 1998 року не пив, не курив, а повністю дбав про матеріальне забезпечення, освіту, професійний ріст і відпочинок сім'ї, в т.ч. доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Оскільки на час одруження в них не було жодного майна, то всі роки він працював, як на основній, так на додаткових роботах. В 1973 році для сім'ї він отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка в 1982 році була обміняна на спірну квартиру АДРЕСА_1. Ним також було придбано в 1981 році автомобіль ВАЗ-2105, а в 1985 році - дві дачні ділянки, які в подальшому були засаджені плодовими насадженнями, а на одній з них збудовано дачу.

ОСОБА_2, на відміну від нього, ставилася до своїх сімейних обов'язків безвідповідально та проявляла агресивну протиправні поведінку. Через створення нестерпних умов він змушеним був тричі подавати на розлучення, зокрема, 26 травня 1980 року, 14 липня 1989 року та шлюб між ними було розірвано 06 квітня 1998 року.

Вона, ОСОБА_2, фактично декілька років проживає у власній квартирі АДРЕСА_2, а спірну квартиру АДРЕСА_1 появляється лише періодично. Метою її протиправних і шахрайських дій, на його думку, є бажання одноосібно заволодіти спірною квартирою, викинувши з цієї квартири спочатку його, потім - доньку ОСОБА_5 з двома дітьми, а пізніше - доньку ОСОБА_3 з сином ОСОБА_10.

Що стосується доньки ОСОБА_3, то остання фактично проживала зі своїм чоловіком Ростиславом і сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_4, а на даний час проживає у власних квартирах АДРЕСА_1 В спірній квартирі вона не появляється взагалі.

Крім цього, в обгрунтування своїх вимог також зазначив, що іншого житла в нього, ОСОБА_4, немає, а подані позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 акти про його не проживання в спірній квартирі є ними самими сфальшовані. Перешкоди, які чинить йому ОСОБА_2 в користуванні спірною квартирою не дозволяють йому належним чином виконувати обов'язки основного квартиронаймача.

Впродовж багатьох років він намагався розв'язати квартирний конфлікт шляхом добровільного поділу або її приватизації, подальшого продажу та поділу грошей між її всіма мешканцями, однак такі спроби позитивних результатів не дали, а тому він вирішив звернутись із зустрічним позовом.

Залучена до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5 в грудні 2010 року звернулась до суду з самостійним позовом до відповідачів ОСОБА_2, ЛКП «Тополя-406», третіх осіб - ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в якому, з урахуванням поданих в жовтні 2011 року, в грудні 2015 року та в березні 2016 року заяв про зменшення і уточнення позовних вимог просить постановити рішення, яким:

- усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її та двох її неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй та її неповнолітнім дітям перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1

- змінити договір житлового найму по вказаній квартирі, зобов'язавши ЛКП «Тополя-406» укласти з нею окремий договір найму і відкрити на її ім'я окремий рахунок на кімнату, площею 11,4 кв.м, у квартирі АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що вона разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми є зареєстрованою в спірній неприватизованій трикімнатній квартирі. В цій квартирі також зареєстрований її батько ОСОБА_4, який значиться основним квартиронаймачем, мати ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 зі своїм сином ОСОБА_10.

Протягом 10 років мати ОСОБА_2 чинить їй, її дітям та батькові перешкоди в користуванні цією квартирою шляхом постійної заміни замків на вхідних дверях.

У травні 2010 року її мати повторно поміняла замки у вхідних дверях квартири, через що вона, ОСОБА_5, позбавлена можливості проживати та користуватись спірною квартирою.

Нею, ОСОБА_5, були подані відповідні заяви до Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівської області та в ЛКП «Тополя-406» про вжиття заходів реагування та притягнення матері до відповідальності, на які вона отримала відповіді про те, що усунення перешкод в користуванні житлом слід вирішувати в судовому порядку, оскільки дії матері носять цивільно-правовий характер.

В даний час вона з дітьми та чоловіком ОСОБА_11 проживає в приватному АДРЕСА_3 який був придбаний за кошти чоловіка. Коли вона звернулась до чоловіка зареєструвати її та дітей в цьому будинку, то останній відмовився таке зробити, мотивуючи тим, що це його майно і він не хоче, щоб йому довелось ділитись з нею так, як це роблять її батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_4

03 грудня 2015 року вона звернулась в ЛКП «Тополя-406» і довідалась, що ОСОБА_2 допустила заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги практично за 5 місяців, які вона, ОСОБА_5, погасила.

З огляду на такі обставини, вона вирішила звернутись до суду із вказаним самостійним позовом.

В лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, третьої особи - ОСОБА_3, в якому, з урахуванням поданого в листопаді 2011 року доповнення до позовної заяви просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

В обгрунтування таких вимог покликається на те, що позов доньки ОСОБА_5 до неї є безпідставним, оскільки в спірній квартирі вона не проживає з 2006 року та квартирою не опікується. Донька ОСОБА_5 має іншу квартиру АДРЕСА_6 площею біля 100 кв.м, на придбання якої державою було виділено її сім'ї безпроцентний банківський молодіжний кредит. В цій квартирі донька проживала зі своєю сім'єю з 2006 року по 2010 рік, тобто до часу придбання житлового будинку АДРЕСА_3, площа якого становить біля 400 кв.м.

В спірній квартирі проживає вона, ОСОБА_2, та її донька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6 Вони з донькою ОСОБА_3 утримують квартиру, несуть всі витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Вважає, що відповідно до положень ст. 71 ЖК України донька ОСОБА_5 зі своїми дітьми втратили право користування спірною квартирою, а тому вирішила звернутись із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовних заявах та доповненнях до них, просить позовні вимоги задовольнити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 просить відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні свої позовні вимоги до ОСОБА_4 та позовні вимоги матері ОСОБА_2 до ОСОБА_5 підтримала, покликаючись на викладені в них доводи і обставини. Зустрічний позов батька ОСОБА_4 та позов третьої особи ОСОБА_5 вважає необгрунтованими та в їх задоволенні просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 заперечив, свій зустрічний позов та позов третьої особи - доньки ОСОБА_5 підтримав, зіславшись на викладені в зустрічному позові, в позові ОСОБА_5 та доповненнях до них обставини, просить їх задовольнити.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 свій позов та зустрічний позов батька ОСОБА_4 підтримала, покликаючись на викладені в них доводи і обставини. Проти задоволення первісного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та позову матері ОСОБА_2 до неї, ОСОБА_5, заперечила та в їх задоволенні просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 та представники інших осіб, які беруть участі в справі в судові засідання неодноразово не з'явились хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та входить до комунальної власності територіальної громади м. Львова. Раніше вказаний будинок перебував на балансі та обслуговувався ДКП ЖЕК-404, ЛКП «Підзамче-404», а в подальшому перейшов на баланс та обслуговується ЛКП «Тополя-406». Приблизно до середини 1998 року спірна квартира складалась з трьох неізольованих кімнат - площею 14,8 кв.м, 18,4 кв.м, 11,3 кв.м, кухні - площею 7,1 кв.м та ванни і туалету - площею 6,5 кв.м. Після проведеного в 1998 році самовільного перепланування вказана квартира складається з трьох ізольованих кімнат - площею 11,3 кв.м, 18,4 кв.м, 11,4 кв.м, кухні - площею 7,2 кв.м, коридору - площею 7,0 кв.м та суміщеного санвузла - площею 6,5 кв.м.

Наймачем спірної квартири являється відповідач ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_7, який зареєстрованій в цій квартирі 04 жовтня 1982 року. Крім відповідача, в спірній квартирі також є зареєстрованими: з 04 жовтня 1982 року - його колишня дружина - позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, їх донька - позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; з 02 лютого1983 року - їх донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка є третьою особою по справі з самостійними вимогами; з 15 липня 1996 року - син позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; з 13 березня 2003 року - син третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; з 16 червня 2009 року - донька третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1973 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в квітні 1998 року та розірвання шлюбу було зареєстровано Шевченківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 17 квітня 1998 року.

В 1998-1999 рр. в провадженні Шевченківського районного суду м Львова перебувала цивільна справа №2-181/1999 за первісним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування спірною квартирою АДРЕСА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 третіх осіб - Шевченківської районної адміністрації виконкому Львівської міської Ради народних депутатів, ДКП ЖЕК-404 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, вселення та зміну умов договору житлового найму.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року, яке учасниками процесу не оскаржувалося і набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_4 було задоволено частково та постановлено вселити його в спірну квартиру і зобов'язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в користуванні спірною квартирою. У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2003 року, залишеною без зміни ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2003 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2005 року, було відмовлено ОСОБА_4 в перегляді вищевказаного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року за нововиявленими обставинами.

Крім цього, у провадженні Шевченківського районного суду м Львова перебувала цивільна справа №4124/2001 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування спірною квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою та виділено йому в користування житлову кімнату площею 11,3 кв.м, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 і неповнолітньому ОСОБА_6 - житлові кімнати площею 16,4 кв.м та 14,8 кв.м в даній квартирі. Кухню та комунальні вигоди були залишені в спільному користуванні. Крім цього, цим рішення було зобов'язано ДКП ЖЕК-404 відкрити сторонам окремі рахунки на займані приміщення, а також зобов'язано ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в місячний строк узаконити перепланування, які були проведені в спірній квартирі.

У зв'язку з прийняттям вищевказаного судового рішення та на підставі звернення ОСОБА_4 15 січня 2002 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження №12 «Про узаконення самовільно проведеного переобладнання квартири та розділу на дві окремі».

Ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2002 року вищезгадане рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року було скасоване, а справу скеровано на новий судовий розгляд у той же суд першої інстанції.

У зв'язку з скасуванням судом апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 25 квітня 2002 року було видано розпорядження №465 «Про скасування розпорядження №12 від 15.01.2002 р. «Про узаконення самовільно проведеного переобладнання квартири та розділу на дві окремі».

В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2002 року, яка була залишена без зміни судами апеляційної і касаційної інстанції, провадження у вищевказаній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третіх осіб - ДКП ЖЕК-404 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування спірною квартирою та зміну умов договору житлового найму було закрито з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м Львова від 03 грудня 1999 року між тими сторонами, про той самий предмет з тих же підстав.

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін в судовому засіданні, долученими до справи довідкою з місця проживання про складі сім'ї і прописку, копіями свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, копіями поверхових планів спірної квартири, матеріалами оглянутих в судовому засіданні згаданих вище цивільних справ №2-181/1999р., №2-32/2002 (№2-4124/2001) та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

Положеннями ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктами 1-7 цієї статті передбачено перелік випадків, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

У відповідності до ч.2 ст. 64 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали

бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному

жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач

та члени його сім'ї.

Згідно з приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З пояснень позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_4 перестав проживати в спірній квартирі приблизно з 1996 року. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року про вселення відповідача ОСОБА_4 було виконано державним виконавцем Шевченківського ВДВС 10 березня 2000 року. В присутності державного виконавця її колишньому чоловікові були передані ключі від квартири, однак останній в день свого вселення залишив квартиру та з вказаного часу в ній не проживає. В квартирі немає його речей та він не приймає участі в оплаті за житлово-комунальні послуги. В квартирі залишись проживати вона, ОСОБА_2, донька ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_6 та донька ОСОБА_5, яка після досягнення повноліття і закінчення школи стала навчатись у вищому навчальному закладі. Після одруження в 2001 році доньки ОСОБА_5 з ОСОБА_11, останній також став проживати з ними в спірній квартирі, а з 2002 року в ній також став проживати їх малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2005 році сім'ї доньки ОСОБА_5 було наданий безпроцентний молодіжний кредит в сумі приблизно 36 000 доларів США, за який було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 та в якій сім'я доньки проживала в період 2006 - 2010 років. В подальшому сім'я ОСОБА_5 стала проживати в придбаному ними приватному будинку по АДРЕСА_3, в якому проживає по даний час. В 2009 року в неї, ОСОБА_2, відносини з донькою ОСОБА_5 були нормальні, однак пізніше остання сказала, що її сестра ОСОБА_3 викрала в неї гроші та через це відносини зіпсувались і донька ОСОБА_5 стала на сторону свого батька ОСОБА_4 Зі слів родичів свого колишнього чоловіка вона знає про те, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_16 та проживав з нею, однак документально підтвердити такі факти вона, позивач, не може. Перешкод в користуванні спірною квартирою ні колишньому чоловікові ОСОБА_4, ні доньці ОСОБА_5 ніхто не чинив та вони не проживають в ній з власної ініціативи.

Аналогічні пояснення дала також в судовому засіданні позивач ОСОБА_3

З долученої до справи копії акту старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова від 10 березня 2000 року вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м Львова від 03 грудня 1999 року було виконано та ОСОБА_4 вказаного числа було вселено в спірну квартиру АДРЕСА_1

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що з 2008 року вона зареєстрована та проживає разом зі своєю сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, яка розташована на другому поверсі. Спірна квартира також розташована на другому поверсі цього будинку. В спірній квартирі проживає ОСОБА_2, яку вона знає давно, та часто вона також бачить її доньку ОСОБА_3 Відповідача ОСОБА_4 вона не знає та ніколи в будинку АДРЕСА_1 не бачила. ОСОБА_5 вона, свідок, бачила в подвір'ї будинку один раз приблизно в 2011 році та остання була з коляскою і маленькою дитиною. Сусідку ОСОБА_2 вона, ОСОБА_7, може охарактеризувати як інтелігентну, турботливу та чуйну людину. Ніяких сварок чи криків в квартирі №2 вона не чула, а також не бачила, щоб хтось чинив перешкоди в користуванні цією квартирою ОСОБА_4 і ОСОБА_5

З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 вбачається, що з січня 2005 року він зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 яка розташована на першому поверсі. Спірна квартира №2, в яку він заходив приблизно 2-3 рази в півроку, знаходиться на другому поверсі їхнього будинку та в ній проживають ОСОБА_2 і її донька ОСОБА_3 з сином, з якими в нього добросусідські відносини. Відповідача ОСОБА_4 ні в спірній квартирі, ні в їх будинку, він ніколи не бачив, а доньку ОСОБА_5 бачив декілька разів в 2005 році після вселення в свою квартиру.

З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 вбачається, що з 1994 року він зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 яка розташована на другому поверсі будинку. ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_5 він знає з часу свого поселення в будинок та їх сім'я проживала в квартирі №2, яка знаходиться на другому поверсі їхнього будинку. Через деякий час в їх родині виникли якійсь непорозуміння, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розлучились та останній, забравши в його, ОСОБА_13, присутності, свої речі, перестав проживати у вищевказаній квартирі, в якій залишись проживати ОСОБА_2 зі своїми доньками. В 1999 році він також допитувався як свідок в Шевченківському районному суді м. Львова, однак після рішення суду ОСОБА_4 також не проживає в спірній квартирі. ОСОБА_5, яку він знає з дитячих років, пізніше вийшла заміж та в подальшому також перестала проживати в їхньому будинку. Він бачив її лише при першій вагітності, а також декілька разів бачив з дитячою коляскою. В спірній квартирі проживають лише ОСОБА_2 і її донька ОСОБА_3

Аналогічні показання щодо не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в спірній квартирі дали також допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14, яка проживає в АДРЕСА_5, та ОСОБА_15, яка проживає в квартирі №3 цього ж будинку.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі АДРЕСА_1 з березня 2000 року стверджується також долученими до справи актами ДКП ЖЕК-404 від 19.04.2000 року, від 16.06.2000 року, від 02.11.200 року, від 31.05.2002 року, актами ЛКП «Підзамче-404» від 10.06.2008 року, 08.08.2008 року, від 11.11.2008 року.

Факт не проживання ОСОБА_5 в спірній квартирі АДРЕСА_1 понад встановлені ст. 71 ЖК України строки підтверджується також долученими до справи актами ЛКП «Тополья-406» від 03.09.2010 року, від 08.12.2010 року, від 24.02.2011 року та від 30.05.2011 року.

З долученої до матеріалів справи копії договору купівлі - продажу від 21 червня 2013 року вбачається, що на підставі свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, виданого 22 квітня 2005 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17, третя особа по справі ОСОБА_5 дійсно була співвласником 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, жилою площею 58,0 кв.м, загальною площею 87,4 кв.м. Інша половина цієї квартири на підставі договору купівлі -продажу від 13 квітня 2005 року належала її чоловікові ОСОБА_11 21 червня 2013 року вищевказана квартира ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_11 була продана сторонній особі.

Цей факт не заперечувала сама ОСОБА_5, яка також пояснила, що в даний час вона є співвласником 1/2 житлового будинку АДРЕСА_3 де проживає її сім'я, а інша половина належить на праві власності її чоловікові ОСОБА_11

З долученої до справи довідки №219-27062014/46210 управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України у Львівській області випливає, що позивач ОСОБА_2 на території України станом на 27.06.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 61 цього ж Кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 випливає, що вони навіть не ставили перед судом вимоги про визнання причин свого не проживання в спірній квартирі поважними та продовження встановленого законом строку збереження за ними жилого приміщення.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є підставними, позовні вимоги в них підтверджені належними і допустимими доказами, які були перевірені в судовому засіданні, а тому вказані позови підлягають до задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5, на думку суду, є безпідставним, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтримання своїх позовних вимог та на заперечення первісного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, суд вважає непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 74, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 9, 10, 61, 63, 64, 71, 72, 104, 116 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Львівського комунального підприємства «Тополя-406», третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщення, встановлення термінів для звільнення жилого приміщення, накладення штрафу за систематичне порушення житлових прав, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання до укладення окремого договору житлового найму - відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третіх осіб - ОСОБА_3, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Львівського комунального підприємства «Тополя-406», третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, зобов'язання до вчинення дій та зміну умов договору житлового найму - відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя В. І. Кавацюк