РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Бабенко С.С,

за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ по Шевченківському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3, 2004 року народження.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вона починаючи з 2003 року перебувала у цивільному шлюбі з громадянином Туреччини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3. Спочатку у свідоцтві про народження батько дитини був записаний з її слів на підставі ст. 135 СК України. Пізніше, у зв'язку з прийняттям відповідача участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3 та визнання себе її батьком, вона подала до суду заяву про визнання батьківства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2008 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3.

Починаючи з 2011 року відповідач повністю припинив виконувати свої батьківські обов'язки, не приймає участі у вихованні доньки, не займається її матеріальним утримання, не приділяє їй уваги, взагалі не цікавиться нею. Проживає він в іншому місті, окремо від доньки.

Відповідач посвідченою нотаріально заявою від 27.05.2015 року відмовився від батьківських прав на малолітню дитину ОСОБА_3 та дав свою згоду на переоформлення всіх необхідних документів, пов'язаних з цим.

Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, 2004 року народження.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивачки, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та участі відповідача, від імені відповідача зазначає, що визнає в повному обсязі.

Представник служби у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх представника, просять приймати рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів про позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте, у матеріалах справи відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути висловлена при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання , місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ксерокопії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 9 ).

Згідно ксерокопії нотаріальної засвідченої заяви, ОСОБА_2 відмовляється від батьківських прав на малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд зазначає, що вказані документи та інші додатки, додані до позову позивачкою не в оригіналі і не засвідчені належним чином (у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" або ін.), тому в силу ст. 59 ч.1 ЦПК України суд вважає їх недопустимими доказами і не бере їх до уваги.

Ухвалою суду від 22.01.2016 року визнано явку позивача ОСОБА_1 у судове засіданні обов'язковою для дачі особистих пояснень з приводу заявлених вимог та представлення висновку органу опіки та піклування.

Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій зазначено, що позивачка разом зі своєю дитиною ОСОБА_3 перебуває у Туреччині. (а.с. 42)

Суд ухвалою від 11.03.2016 року зобов'язав службу у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради надати суду висновок служби щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Третя особа у справі - служба у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради, такого висновку на виконання ухвали суду не надала.

Умовою позбавлення будь кого з батьків дитини батьківських прав, що передбачено п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки аналіз наданих позивачем доказів свідчить про те, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 не встановлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ по Шевченківському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :