У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

ЛеванчукаА.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2008 року між КБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 89 600 доларів США зі сплатою 11,90% річних, кінцевим терміном повернення якого визначено 25 березня 2038 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня і між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 25 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором від 25 березня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3, перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Крім цього, між тими ж сторонами укладений договір про передачу прав за іпотечним договором, за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» права за договором іпотеки від 25 березня 2008 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не виконував зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 666 097,38 грн. З огляду на зазначене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасуваннярішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня ліцензія, необхідність якої передбачена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вважав не доведеним набуття позивачем права вимоги за договором факторингу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, з інших підстав, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач набув прав стягувача і іпотекодержателя, відмовив у позові на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив з того, що квартира є єдиним місцем проживання відповідача, іншого житла ОСОБА_3 не має і доказів про наявність іншого нерухомого майна суду не надано.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) іпотечне майно.

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не врахував, що вказаний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 вказує на те, що судом безпідставно долучено до матеріалів справи нові докази, які до суду першої інстанції позивачем подані не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Долучаючи до матеріалів справи докази, які не були подані позивачем при вирішенні справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не встановив поважність причин їх неподання до суду першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не обґрунтувавши можливість прийняття нових доказів, тому рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2014 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов

Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко А.О.Леванчук Г.І.Мостова