Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області, про відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат на протезування й придбання ліків

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат на протезування й придбання ліків.

Обґрунтовувала підстави позову тим, що 21 серпня 2006 року сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1, яким керував її чоловік ОСОБА_6 та в салоні якого вона знаходилася, й трактора Т-40М, д/н НОМЕР_2 з причепом, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу і скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1. Внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, має 80 % втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2007 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаним вироком суду із відповідачів на її користь стягнуто відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши вимоги, позивач просила стягнути з відповідачів на її користь відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у вигляді втраченого заробітку за період із 28 грудня 2006 року по 01 серпня 2013 року у розмірі 115 484, 27 грн; додаткові витрати на протезування у розмірі 105 000 грн; витрати на оплату судово-медичної експертизи у розмірі 2 199, 75 грн та 17, 60 грн за оплату комісійної банківської винагороди; додаткові витрати на придбання лікарських засобів у розмірі 3 138, 25 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, втрачений заробіток за період із 28 грудня 2006 року по 01 серпня 2013 року у розмірі 115 484, 27 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на протезування, у цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на протезування у розмірі 105 000 грн. Ухвалено присуджену суму перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_7 із призначенням платежу - штучний ендопротез суглобу. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду у частині задоволення позову, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та судом касаційної інстанції з огляду на зміст ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 21 серпня 2006 року сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6 та в салоні якого знаходилася ОСОБА_3, й трактора Т-40М, д/н НОМЕР_2 з причепом, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу і скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, множинні травми обличчя, закрита тупа травма грудної клітини з переломом 5-6 ребер зліва, закрита травма живота з пошкодженням брижейки тонкого кишечника, закрита травма кості тазу у вигляді перелому лонної, седалищної і підвздошної кісток справа, перелом дну вертлужної впадини, центральним вивихом правого стегна локальної базової забрюшиної гематоми справа.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2007 року винним у ДТП визнано відповідача ОСОБА_4

Висновком МСЕК від 28 грудня 2006 року ОСОБА_3 (первинно) визнана інвалідом ІІ групи, у подальшому переосвідувалася. Висновком судово-медичної експертизи № 1418 від 11 липня 2014 року, проведеної у справі, стійка втрата професійної та загальної працездатності позивача настала з 28 грудня 2006 року з моменту встановлення ІІ групи інвалідності, й складає 80 % професійної працездатності.

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 ст. 1202 ЦК України встановлено, що стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

За змістом п. 18 розділу ІІІ Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні

комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у

тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання

інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у

процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження

здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров'я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Відповідні положення закріплено й в п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 03 грудня 2009 року № 1317.

Відповідно до змісту п. 2.4.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6, участь кількох експертів є обов'язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної

працездатності. Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних

експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експерти з республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.

Згідно п. п. 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6, комісійні судово-медичні експертизи у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів, республіканського бюро (Автономної Республіки Крим) і в судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою

суду.

Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч

між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення терміну зачаття, здатності до запліднення, проценту втрати професійної працездатності (додаток) і правильності надання медичної допомоги у випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення».

Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у

процентах) для застосування ст. 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності, а потреби інваліда у протезуванні мають підтверджуватися висновком медико-соціальної експертної комісії.

Висновком судово-медичної експертизи № 1418 від 11 липня 2014 року ОСОБА_3 встановлено втрату 80 % професійної працездатності.

Висновок виконано експертами у складі шести осіб у відповідності до п. 2.4.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, п. п. 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи від 17 січня 1995 року № 6.

Згідно п. 10. Додатку до Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи,затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6, при визначенні ступеня втрати професійної працездатності у кожному конкретному випадку слід враховувати виразність порушень функції організму, при відсутності органа - ступінь компенсації втрачених функцій, здатність потерпілого виконувати в тому чи іншому ступені роботу за основною професією або роботу таку саму за кваліфікацією і оплатою, включаючи можливість виконувати роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за своєю професією або близькою за кваліфікацією. При можливості потерпілим виконувати роботу тільки в спеціально створених умовах встановлюється не менш 70 % втрати професійної працездатності.

Таким чином, законодавець встановлює лише нижню межу для визначення ступеня втрати професійної працездатності, а тому конкретний ступінь втрати професійної працездатності встановлюється експертами залежно від характерупорушень функцій організмута здатності потерпілого у зв'язку з цим виконувати роботу.

У своєму висновку експерти посилаються на вказане положення у тому числі, порушень порядку визначення ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_3 не допустили.

В іншій частині доводи касаційної скарги щодо незгоди із висновком судово-медичної експертизи № 1418 від 11 липня 2014 року зводяться до переоцінки доказів у справі.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Встановивши процент втрати професійної працездатності ОСОБА_3, обставини її праці, суди правильно застосували ст. 1195 ЦК України при обчисленні втраченого позивачем внаслідок каліцтва заробітку за період із 28 грудня 2006 року по 01 серпня 2013 року. Обґрунтовано судами враховано підвищення розмірів мінімальної заробітної плати у розрахунках, що передбачається ст. 1208 ЦК України.

Про необхідність ендопротезування тазостегнового (кульшового) суглобу позивача вказується у довідках до акта огляду МСЕК від 10 грудня 2008 року, 13 червня 2012 року, 19 червня 2013 року (а. с. 10-12), висновку судово-медичної експертизи № 1418 від 11 липня 2014 року.

На підтвердження позовних вимог про стягнення коштів на придбання тотального ендопротезу кульшового суглобу Zimmer, ножка Versys, чашка Trilogy с тантановим покриттям, головка керамічна, виробництва ZIMMER (США, Швейцарія) позивач надала суду довідку № 79764 від 12 квітня 2013 року державної установи «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І.Ситенка Національної Академії медичних наук України», якою рекомендовано з урахуванням клініко-ренгенологічної картини стану ОСОБА_3 оперативне лікування ендопротезування тазобедренного суглобу ендопротезом чашка з тантановим покриттям, головка керамічна, виробництва ZIMMER-versys; рахунок-фактуру № 10 від 19 лютого 2015 року, складеним ФОП ОСОБА_7, вартість тотального ендопротезу кульшового суглобу з керамічною голівкою та танталовою чашкою виробництва Zimmer (США, Швейцаря) становить 105 000,00 грн .

Дослідивши зміст наведених документів, оцінивши їх у відповідності до ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на протезування у розмірі 105 000 грн на підставі ст. 1195 ЦК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 1202 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року залишити без змін у частині вирішення позову про відшкодування втраченого заробітку.

У частині вирішення позову про стягнення додаткових витрат на протезування залишити без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко