У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Моторного транспортного страхового бюро України до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування витрат у порядку регресу, за касаційною скаргою Моторного транспортного страхового бюро України на рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат в порядку регресу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь МТСБ 6 349 грн понесених витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі МТСБУ, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 17 листопада 2011 року, близько 11 год. 30 хв. на бульварі 50-річчя Перемоги у м. Біла Церква Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ», під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля «ЗАЗ», під керуванням ОСОБА_5

ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_6, що встановлено постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року та постановою апеляційного суду Київської області від 16 січня 2012 року

На дату скоєння ДТП ОСОБА_6 не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ», ОСОБА_7, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в «НАСК «Оранта».

Розмір завданих збитків згідно зі звітом № 06 від 31 січня 2012 року становить 7 619 грн 98 коп.

Розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 6 349 грн 98 коп.

24 лютого 2012 року ОСОБА_5 з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ, яке здійснило виплату коштів на відшкодування шкоди ОСОБА_5

27 липня 2012 року на адресу відповідача було направлено лист про добровільне врегулювання спору з МТСБУ, однак, заборгованість погашена не була.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про стягнення майнової шкоди в порядку регресу є законними і обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції неправильно встановлено правову природу правовідносин, що виникли, оскільки в даному випадку виникли спір щодо відшкодування збитків у порядку суброгації, а не в порядку регресу.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Отже, зважаючи на ту обставину, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, - ОСОБА_4, саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталася 17 листопада 2011 року, до суду з даним позовом МТСБУ звернулось у квітня 2015 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову МТСБУ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат у порядку регресу.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного транспортного страхового бюро України відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Закропивний В.М. Коротун В.А. Нагорняк