Справа № 307/3025/16-ц
Провадження № 2/307/1632/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Сабадош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник зазначив, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №MKG0SE00000746, відповідно до якого їй було надано кредит в розмірі 10000 гривень зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2009 року.

В порушення укладених умов кредитного договору №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобовязань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 18.10.2016 року її заборгованість перед банком становить 214411,92 гривень, з яких 7703,17 гривень сума заборгованості за кредитом, 3439,43 гривень сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 50427,81 гривень сума заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 152841,51 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

Також представник зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 року з відповідачки ОСОБА_2 вже стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 106642,08 гривень заборгованостіза кредитним договором №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року, а тому, заборгованість яка підлягає стягненню з відповідачки становить 107769,84 гривень.

Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 107769,84 гривень за кредитним договором №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідачка чергові платежі по кредиту тривалий час не сплачувала, а тому просить застосувати строки позовної давності звернення до суду та відмовити в позові.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №MKG0SE00000746, відповідно до якого їй було надано кредит в розмірі 10000 гривень зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2009 року, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Згідно п.1.2 зазначеного договору позичальник ОСОБА_2 зобовязалася проводити погашення кредитних коштів згідно графіку погашення кредиту в період з 20 по 25 число кожного місяця платежами по 544,08 гривень.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що після реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_2 змінила своє прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_4, що підтверджується її паспортом громадянина України та свідоцтвом про шлюб.

Також встановлено, що в порушення умов кредитного договору №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 не сплачує кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 18.10.2016 року її заборгованість перед банком становить 214411,92 гривень, з яких 7703,17 гривень сума заборгованості за кредитом, 3439,43 гривень сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 50427,81 гривень сума заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 152841,51 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 року в цивільній справі №202/32499/13-ц з відповідачки ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 106642,08 гривень заборгованостіза кредитним договором №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 року скасовано, а цивільну справу №202/32499/13-ц призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2016 року за позов ПАТ КБ «Приватбанк» в зазначеній цивільній справі №202/32499/13-ц залишено без розгляду.

Згідно ст..256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За змістом ст.261 ч.1 та ч.5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 264 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс14, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року (справа №6-169 цс14), за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Як встановлено в судовому засіданні відповідно до умов кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 повинна була сплачувати до 18 грудня 2009 року кредит та плату за користування кредитом шляхом щомісячної сплати платежів в розмірі по 544,08 гривень в період з 20 по 25 числа кожного календарного місяця.

Як ствердив в судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_1 чергові платежі по кредиту тривалий час не сплачувала.

При цьому суд констатує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідачки ОСОБА_1 по кредитному договору №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року вбачається, що станом на 21 грудня 2009 року у відповідачки ОСОБА_1 вже була заборгованість по тілу кредиту в сумі 7703,17 гривень і з вказаного часу відповідачка взагалі не здійснювала погашення платежів по кредиту.

Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу, повинні бути належними і допустимими.

Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Тячівського районного суду Закарпатської області згідно поштової кореспонденції ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 25 жовтня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України, щодо чергових платежів по кредиту, які мали бути сплачені в строк до 18 грудня 2009 року.

Отже, оскільки строк повернення чергових платежів по кредиту за кредитним договором №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року закінчився 18 грудня 2009 року, то саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності щодо чергових платежів по кредиту, які мали бути сплачені в строк до 18 грудня 2009 року.

Згідно ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 наполягав на застосуванні спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки ОСОБА_1про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №MKG0SE00000746 від 20 грудня 2006 року слід відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 278, 512, 514. 526, 530, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_5