Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року та на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 січня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 утримання в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 27 січня 2016 року до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано та не досліджено, що дитина на яку позивачка просить стягнути аліменти проживала разом із відповідачем, в провадженні Рівненського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Крім того, судом в порушення ст. 182 СК України не враховано стан здоровя, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців.

Зазначає, що ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року про відмову в зупиненні провадження постановлена в порушення вимог п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, оскільки на момент звернення з позовною заявою до суду дитина проживала з ним і обставина проживання дитини вирішена при розірванні шлюбу не була, відповідно поданий інший позов про визначення місця проживання дитини з батьком.

Просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року про відмову в зупиненні провадження скасувати та повернути в цій частині справу до суду першої інстанції для виконання вимог ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року скасувати та постановити ухвалу якою зупинити провадження у даній справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства Рівненським районним судом про визнання місця проживання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено що, сторони з 11 липня 2014 року перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку передбачений ЗУ «Про державний бюджет» та встановлює його в розмірі 1167 грн.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про доходи ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та має дохід за період з серпня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 22 600,36 грн. (а.с. 33), тобто може надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, проте, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців приходить до висновку про зменшення, визначеного судом першої інстанції, розміру аліментів з 1/3 частини всіх видів його заробітку до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року про відмову в клопотанні про зупинення провадження у даній цивільній справі.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскарженні в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справі в апеляційному порядку» окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в ст. 293 ЦПК України відповідно до буквального змісту кожного з пунктів.

Таким чином, ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року не може бути оскаржена окремо від рішення суду, однак заперечення проти таких ухвал можливо включити до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилався на те, що відмовляючи у зупиненні розгляду даної справи, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 201 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмова в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі не призвела до порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, 23 березня 1986 народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити, зменшивши їх розмір з 1/3 частини всіх видів його заробітку до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.М. Шеремет

Судді : С.В. Демянчук

ОСОБА_5