Справа № 587/2116/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Дашутіна І.В., при секретарі Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хотінської селищної ради про визнання права довічного успадковуваного володіння землею в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право довічного успадковуваного володіння землею, яке надано рішенням Сумської районної Ради народних депутатів Сумського району від 21 травня 1992 року земельною ділянкою площею 4.1 га, яка розташована в Сумському районі Сумської області, в порядку спадкування за померлим ОСОБА_2

В судове засідання позивач та його представник не зявились, в письмовій заяві представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявивсь, в письмовому поясненні проти позову не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2011 року помер ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_1 разом із своїм братом ОСОБА_3, та їхньою матір'ю ОСОБА_4 є спадкоємцями померлого за законом. В установлені законодавством строки позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, а його брат та мати приймати належні ним частки у спадщині бажання не виявили, тому склали у нотаріуса відповідні заяви (а.с. 9, 11).

27.12.2012 року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з ? частки квартири № 199, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Інтернаціоналістів в місті Суми (а.с. 10).

Разом з тим, після смерті батька позивача залишилась земельна ділянка, на яку останній мав право довічного успадковуваного володіння землею (14, 15).

Так, вказана земельна ділянка була надана ОСОБА_2 на підставі рішення 12-1 сесії Сумської районної ради народних депутатів від 21 травня 1992 року в зв'язку із тим, що він був Головою селянського (фермерського) господарства. Вказане фермерське господарство було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства Сумською районною державною адміністрацією 25 грудня 1992 року за реєстраційним номером 185. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2009-ХІІ, яка була чинною на час надавання земельної ділянки спадкодавцю, земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надавалися громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду.

В зв'язку з цим було видано ОСОБА_6 на право довічного успадкованого володіння землею, згідно з яким в довічне успадковане володіння надається земельна ділянка площею 4.1 га (а.с. 13).

Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством могло набуватися після шести років володіння нею. Батько позивача таким правом не скористався, право власності на вказану земельну ділянку не оформив. Внаслідок чого нотаріус ОСОБА_7 27 липня 2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, склавши відповідну Постанову (а.с. 12). Вказана Постанова мотивована, зокрема, тим, що померлий за життя не виготовив, а заявник (його спадкоємець) не надав нотаріусу відповідний правовстановлюючий документ. За таких обставин, згідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Так, введеним в дію 15.03.1992 року Земельним кодексом Української РСР надання такого права, як право довічного успадковуваного володіння землею, не передбачалось, однак підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 № 220 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.90 N 563 "Про земельну реформу" визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити праві власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.12.1999 року за 1312-ХІV дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2004 року, а постановою ВРУ від 17.02.2004 №1492-V даний пункт продовжено до 01.01.2008 року.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.

Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки, якщо самі цього не забажають.

В мотивувальній частині рішення КСУ від 22.09.2005 року, суд зазначав, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в постійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно-правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечення безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки.

Відповідно до ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно із пунктами 10, 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфїтевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Враховуючи викладене, необхідно визнати за ОСОБА_1 право довічною успадковуваного володіння землею, яке надано рішенням Сумської районної Ради народних депутатів Сумського району від 21 травня 1992 року земельною ділянкою площею 4.1 га, яка розташована в Сумському районі, в порядку спадкування за померлим ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 та 218 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право довічного успадковуваного володіння землею, яке надано рішенням Сумської районної Ради народних депутатів Сумського району від 21 травня 1992 року земельною ділянкою площею 4.1 га, яка розташована в Сумському районі Сумської області, в порядку спадкування за померлим ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.В. Дашутін