АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/5907/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1796/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: представника апелянтів ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

31 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання частково недійсним рішення, визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказували, що з 1990 року вони разом з батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розпочали будівництво житлового будинку по провул. Поворіна, 9 в с. Жовтневе Камянець-Подільського району. Оскільки батьки достатніх коштів на будівництво житла не мали, вони змушені були поїхати на заробітки до Іспанії, звідки надсилали кошти на будівництво. 02 березня 2015 року батько позивачів помер. Вказують, що після смерті батька, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виявили, що рішенням виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 13 січня 2011 року №5 ОСОБА_8 було надано дозвіл оформити право власності на спірний будинок, а 18.12.2012 року останній отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В серпні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Крім них, заяви про прийняття спадщини подали доньки спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Зазначають, що приймаючи рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно лише на імя ОСОБА_8, виконавчий комітет сільської ради не врахував їх частки у майні, оскільки будинок будувався, в тому числі і за їхні кошти, чим порушено їхні права на набуття майна у власність. А тому, просили визнати частково недійсними рішення виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 13 січня 2011 року № 5 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 956423 від 18 грудня 2012 року; визнати за кожною з них право власності на 1/4 частину житлового будинку по вул. Поворіна, 9 в с. Жовтневе Камянець-Подільського району.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що процесуальний закон не допускає розгляду цивільної справи без участі позивача, крім випадків подачі позивачем письмової заяви про розгляд справи у його відсутність. Якщо мала місце перша неявка до суду без поважних причин, то суд повинен відкласти розгляд справи, якщо друга неявка залишити без розгляду. А тому, апелянт вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, яке є безумовною підставою скасування рішення суду. Вказує, що при ухваленні рішення судом не було враховано визнання сторонами обставин справи, які не доводяться. Крім того, висновки суду щодо побудови будинку у 1997 році не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянтів, який брав участь у справі в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, яка брала участь у справі в режимі відеоконференції, в судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Однак, суд дійшов таких висновків з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі про розгляд справи 15 липня 2016 року були повідомлені належним чином, у матеріалах справи містяться відповідна розписка представника позивачів (а. с. 206 т. 1), проте у судові засідання не з'явились ні позивачі, ні представник (а.с. 211 т. 1).

15.07.2016 року, 22.07.2016 року представник позивачів подав до суду заяви про відкладення розгляду справи, призначеної на 25 липня 2016 року на 16 год. у зв'язку з тим, що представник буде перебувати у м. Чернівці та скористався правом на щорічну відпустку з 18.07.2016 року по 03.08.2016 року (а. с. 208, 212 т. 1).

Відомості про належне повідомлення позивачів про день, місце і час слухання справи на 25.07.2016 року у матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. З ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Суд першої інстанції, вважаючи зазначені у заявах причини неповажними, розглянув справу без участі позивачів та вирішив питання по суті заявлених ними вимог.

При цьому, не звернув уваги на чч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність - один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлений судом обґрунтованого та законного рішення. У цивільному судочинстві змагальність виявляється, зокрема, в тому, що дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача, суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів.

Тобто, суд у порушення основоположного принципу цивільного судочинства - змагальності сторін, розглянув справу без участі позивачів, дослідив надані ними докази без можливості їх доведення та ухвалив рішення по суті заявлених вимог.

Також не звернув уваги, що у випадку повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин належним чином повідомленого про день і час слухання справи, відповідно до п. З ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позовна заява залишається без розгляду, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Статтею 169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

За змістом вимог ч. З ст. 169 ЦПК України та п. З ч. 1 ст. 207 ЦПК України законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у їх сукупності: позивача належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Розгляд судом першої інстанції справи у відсутності позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, цивільним процесуальним законодавством не передбачено, оскільки правовим наслідком неявки належно повідомленого позивача в судове засідання є залишення позовної заяви без розгляду.

Відсутність позивача та її представника у справі при її розгляді та вирішенні обмежує їх право на судовий захист та впливає на правильність висновків суду щодо питань, які мають значення для справи. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 13.01.2011року «Про оформлення права власності на житловий будинок садибного типу в с. Жовтневе по провул. Поворіна, 9» вирішено оформити право власності на житловий будинок садибного типу в с. Жовтневе по провул. Поворіна, 9, загальною площею 346,5 кв.м., в т.ч. житловою 103,4 кв.м за громадянином ОСОБА_8 (а.с. 95 т. 1).

На підставі даного рішення 18.12.2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №956423 (а.с. 94 т. 1).

02.03.2015 року ОСОБА_8 помер (а.с. 63 т. 1).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 11.08.2015 року №1258 ОСОБА_8, який помер 02.03.2015 року, був зареєстрований та проживав за адресою: провул Поворіна, 9, с. Жовтневе Камянець-Подільського району. Разом з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_5 (з 15.08.2014 року по теперішній час) та дочка ОСОБА_3 ( з 26.02.2015 року по теперішній час) (а.с. 10 т. 1).

У відповідності до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»).

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

За змістом ст.ст. 355, 357, 368 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачами в підтвердження заявлених ними позовних вимог не було надано суду належних та допустимих доказів укладення письмової угоди між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 щодо спільного будівництва житлового будинку по провул. Поворіна,9 в. с. Жовтневе Камянець-Подільського району Хмельницької області.

Крім того, позивачами ні в суді першої інстанції, ні на стадії апеляційного провадження не доведено, що спірне майно створене за рахунок спільної праці та за спільні кошти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Надані позивачами (представником) квитанції про грошовий переказ коштів на імя ОСОБА_8 не є беззаперечними доказами того, що житловий будинок по пров. Поворіна, 9 в с. Жовтневе будувався саме за кошти, які отримані за переказами. Крім того, будинок побудований у 1998 році (за даними по господарської книги), а квитанції датовані 2001-2002 роками, 2013 роком, 2014 роком, і з них в переважній більшості неможливо встановити хто є відправником (а.с. 130-131, 171-174, 199-200).

При цьому, судом не може прийматись до уваги письмова заява відповідача ОСОБА_5 про визнання позовних вимог, оскільки таке визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

А тому, оцінивши докази по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивачами не доведено, що житловий будинок по пров. Поворіна, 9 в с. Жовтневе є обєктом права спільної власності, в звязку з чим порушені права позивачів як співвласників нерухомого майна.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення ступеня будівельної готовності житлового будинку, оскільки таке клопотання вирішено судом у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_9

Судді:/підписи/ ОСОБА_10

ОСОБА_11

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Провадження № 22-ц/792/1796/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 2,5