У х в а л а

іменем україни

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Бондаренка ДмитраЮрійовича - на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору від 07 березня 2007 року № б/н ОСОБА_2 цього ж дня отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, та це підтверджується підписом у заяві.

На порушення норм закону та умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 22 758 грн 56 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача. Також позивач вказував, що ним не було пропущено позовну давність, так як у вказаному договорі не було зазначено граничну дату закінчення дії договору, а відповідач не звертався до банку із заявою про закриття поточного рахунку. У 2011 році ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду із аналогічним позовом, однак позов було залишено без розгляду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бондаренко Д.Ю. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір від 07 березня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Згідно із п. 6.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, позивальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Відповідач не виконував належно умов договору та згідно із розрахунком заборгованості, поданим позивачем, заборгованість ОСОБА_2 станом на 30 вересня 2013 року складає 22 758 грн 56 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином.

Заперечуючи проти позову, відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що строк дії картки ОСОБА_2 зазначений до 12/09, з липня 2008 року він припинив сплачувати відсотки за користування кредитом, про порушення свого права банк дізнався у липні 2008 року, відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності до вимог банку, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що банк у серпні 2011 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, однак такий залишений без розгляду, у зв'язку з чим позовна давність перервалася і підлягає обрахуванню по новому, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Бондаренка Дмитра Юрійовича - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: С.О. Карпенко

М.І. Наумчук