Справа № 521/5178/16-ц
Провадження №2/521/2767/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Держави України в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою субєкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Держави України в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою субєкта владних повноважень, посилаючись на те, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист № 2а-3571/11 від 25 серпня 2011 року, виданий 31.05.2012 року Іллічівським міським судом Одеської області про зобовязання виконавчого комітету Іллічівської міської Ради провести безоплатно ремонт квартири АДРЕСА_1 місті Іллічівськ Одеської області. Провадження за яким позивачка була стягувачем відкрито 16.07.2012 року, проте в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зазначене рішення суду не виконане. 05 грудня 2013 року позивачка була вимушена звернутися зі скаргою за Урядовою гарячою лінією з приводу невиконання рішення суду. Лише після цього їй повідомили про закінчення виконавчого провадження 28 вересня 2012 року. Наприкінці грудня 2013 року їй стало відомо, що згідно постанови державного виконавця від 28.09.2012 року виконавче провадження закрито згідно п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, о здійснення виконавчим комітетом Іллічівської міської Ради Одеської області функцій замовника про ремонту житла можливо лише у випадку, якщо таке житло належить комунальній власності територіальної громади м. Іллічівська. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року, яка набула чинності 27 жовтня 2015 року в адміністративній справі № 501/2394/15-а (2-а/501/43/15) було задоволено її адміністративний позов та; 1) визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, щодо визнання поважною причину невиконання виконавчим комітетом Іллічівської міської Ради Одеської області постанови Іллічівського міського суду від 25 серпня 2011 року в адміністративній справі щодо безоплатного ремонту квартири АДРЕСА_2 м. Іллічівська на користь ОСОБА_1; 2) визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 28 вересня 2012 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а/3571/2011, виданого 31 травня 2012 року. Таким чином, протягом тривалого часу старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області діяв неправомірно, несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до затягування виконання рішення суду, чим спричинив їй моральну шкоду. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що тривале невиконання рішення суду порушило її майнові права, позбавило можливості жити у приміщенні, яке мало б бути відремонтованим згідно з рішенням суду. Позивачка вказувала, що зазначала душевних і моральних страждань, повязаних із тим, що її багаторічні намагання добитися правди, зійшли нанівець, бо вже маючи рішення суду на її користь (судова тяганина з виконкомом почалася ще у 2002 році), знову ж таки мала добиватися інформації від державного виконавця про хід виконавчого провадження, через безкінечні скарги примушувати виконавчу службу надавати їй відповіді та документи, доводити правомірність судового рішення та через суд доводити неправомірність дій державного виконавця. Позивачка вказує, що все це не мало результату, бо її мати яку вона доглядала та яка на протязі двох років не виходила з квартири, так і померла не дочекавшись поліпшення умов проживання, проведення ремонту. Їй було соромно знов та знов звертатися до виконавчої служби та чути у відповідь, що сама винна у закритті виконавчого провадження бо не пояснила виконавцю обставини справи. Все це викликало в неї почуття безнадійності у верховенстві закону, нікчемності перед посадовими особами виконавчої служби, що призводило до погіршення самопочуття, психологічного дискомфорту,змін усталеного способу життя. З цих підстав ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав і вимагає стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку передбаченому законом за рахунок держави. Представник ГТУЮ в Одеській області звернув увагу суду, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посилається на постанову Іллічівського міського суду Одеської області відповідно до якої визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 28.09.2012 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а/3571/2011, виданого 31.05.2015 року. Представником відповідача також звернуто увагу, що Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не залучалося до розгляду справи за якою винесено вищезазначену постанову, тому залишається незрозумілим з яких підстав позивач просить стягнути кошти саме з ГТУЮ в Одеській області т аз яких підстав у якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України в особі ГУ Державної казначейської служби в Одеській області при цьому без предявлення до неї будь-яких вимог. Представник відповідача також наголошував, що наявність судового рішення про визнання протиправними дій, бездіяльності не є достатньою підставою для відшкодування шкоди, в тому числі й моральною за відсутності самої шкоди та причинно-наслідкового звязку між діями, бездіяльністю та шкодою. Вважав позов не доведеним і просив відмовити у його задоволенні. Представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області в повному обсязі підтримала заперечення на позов подані до суду 07.04.2016 року.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав з підстав, викладених у запереченнях поданих до суду 19.05.2016 року.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Постановою Іллічівського міського суду Одеської області в адміністративній справі № 2-а-3571/11 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та постановлено зобовязати виконавчий комітет Іллічівської міської Ради безоплатно провести ремонт квартири № 2 у буднику № 1 по вулиці Молодіжній в с. Малодолинське м. Іллічівськ Одеської області.

Ухвалою Одеського Апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 р. вказану постанову суду залишено без змін.

31.05.2012 року Іллічівським міським судом Одеської області в адміністративній справі № 2-а-3571/видано виконавчий лист на виконання вище зазначеної постанови суду.

16.07.2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

10.09.2012 року Постановою державного виконавця відповідно до ст..35 Закону України « Про виконавче провадження» було відкладення провадження виконавчих дій, у звязку з тим, що станом на 10.09.2012 року відсутня інформація щодо виконання або неможливості виконання вимог виконавчого документа.

28.09.2012 року на адресу Відділу надійшов лист від Виконавчого комітету Іллічівської міської Ради Одеської області за вихідним Б/н від 24.09.2012 року яким повідомлено, що під час підготовки питання щодо виконання вимог виконавчого документа встановлено, що квартира АДРЕСА_1 міста Іллічівська Одеської області не знаходиться у комунальній власності Іллічівської територіальної громади. У листі вказувалося , що здійснення виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області функцій замовника по ремонту житла можливо лише у випадку, коли таке житло належить комунальній власності територіальної громади м. Іллічівська.

28.09.2012 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.49 Закону « Про виконавче провадження».

01.10.2015 року Постановою Іллічвського міського суду Одеської області визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо визнання поважною причину невиконання виконавчим комітетом Іллічівської міської Ради Одеської області постанови Іллічівського міського суду від 25.08.2011 року в адміністративній справі № 2-а-3571/11 щодо безоплатного ремонту квартири АДРЕСА_3 м. Іллічівська на користь ОСОБА_1 Постанову державного виконавця від 28.09.2012 року визнано незаконною та скасовано.

Зокрема, зазначеною постановою суду встановлено, що судовими рішеннями встановлено, що квартира в якій мешкає позивачка , відповідно до довідки БТІ від 08.05.2007 року є власністю Іллічівської територіальної громади, що будинок № 1, в якому знаходиться квартира № 2 по вулиці Молодіжній перебувала на балансі виконкому Малодолинської сільської ради відповідно до рішення виконкому від 12.12.1997 року № 229, але в звязку з ліквідацією Малодолинської сільської ради Іллічівська міська рада за власним рішенням від 16.11.2011 року прийняла з 20.12.2011 року в повному обсязі повноваження органу місцевого самоврядування с. Малодолинське. Постанова державного виконавця від 28.09.2012 року була прийнята до розгляду заяви відповідача про перегляд рішення за ново виявленими обставинами та всупереч фактичним обставинам про належність квартири відповідачу, встановленим вище переліченими судовими рішеннями фактично необґрунтовано державним виконавцем зроблено висновок про невиконання рішення суду з поважних причин.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

В ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно положень ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності зі ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Також, у ст. 3 даного Закону визначені всі органи, які входять до державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

П. 28 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Як вбачається з Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 10.04.2012 року № 549/5 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2012 року за № 547/20860, Пунктом 1 вказаного документу визначено, що Управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі ( далі Управління) є структурним підрозділом головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі ( далі головне управління юстиції), що забезпечує реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України ( далі ДВС України). До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень. Згідно даного Положення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не є юридичною особою.

З цих підстав суд приходить до висновку, що відповідачем у даній справі повинен бути лише відповідний орган державної виконавчої служби, а саме Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, так як до їх складу входять відділи примусового виконання рішення, котрі не визначені Законом України « Про державну виконавчу службу», як самостійні органи виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів по справі. Не є належним відповідачем по справі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, тому що також є структурним підрозділом Головного територіального Управління юстиції в Одеській області, а не самостійною юридичною особою.

Одночасно, виходячи з аналізу правових норм, які регулюють правовідносини, що склалися між сторонами по справі, слід дійти висновку, що юридичною підставою відповідальності органу державної виконавчої служби є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконань рішень судів, тощо.

Факт неправомірності (незаконності) дій (бездіяльності) державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

Відтак, Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2015 року встановлено факт неправомірної бездіяльності державного виконавця.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями державного виконавця позивачу була заподіяна моральна шкода, позивачка намагалась на протязі тривалого часу, з 2002 року, довести правомірність своїх вимоги щодо зобовязання провести в квартирі належній територіальній громаді ремонту роботи, які включали і проведення робіт повязаних з ремонтом даху, який знаходився в занедбаному стані, а відповідно і квартира де проживала ОСОБА_1 зі своєю хворою матірю на протязі багатьох років, позивачка розраховувала на виконання рішення щодо проведення ремонту квартири, щоб мати можливість мешкати у більш-менш придатному для проживання приміщенні, але у звязку з тим, що рішення суду тривалий час не виконувалось, остання була позбавлена такої можливості. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у квартирі фактично без комунікацій, тому що хоча і рішення суду почали частково виконувати, однак у звязку зі складеним становищем у державі саме на протязі 2014-2015 років, грошей виділених на ремонт не вистачає. Постійні нервування, ходіння по інстанціях, і жахливі умови життя привели до того, що позивачка постійно нервує, а тому зазнала душевних та моральних страждань. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

При цьому, згідно положеннями п. 2 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45), казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог п. 9 ст. 25 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень БК України пп. 2 п. 41,42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., оскільки позивачу тривалим невиконанням судового рішення (а саме з 16.07.2012 року) було завдано моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10,11, 15, 16, 30, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ЗУ «Про державну виконавчу службу», суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця й невиконанням рішення суду задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень шляхом безспірного списання вказаних коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовити.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м. Одеса, вулиця Б.Хмельницького, 34, ) на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутніми при оголошенні рішення мають право на його оскарження в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення суду.

Головуючий: