Справа №22-ц/796/5569/2016
судді Апеляційного суду м. Києва Пікуль А.А.
у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О., боржник - ОСОБА_3, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Група "Віа Гра", про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України
Скасовуючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва не погодилась із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів вважаю, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відповідають обставинам даної справи та положенням матеріального закону.
Я погоджуюся, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
За правилом ч.6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
В даному конкретному випадку зі змісту подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи ОСОБА_3 за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, і доданих до подання матеріалів (а.с.2-37), убачається, що виконавче провадження відкрите у липні 2014 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику для виконання 21 липня 2014 року, вжиті державним виконавцем у вересні - жовтні 2014 року заходи по примусовому виконанню рішення суду (накладення арешту на рахунки, арешту, заборони відчуження на майно) не дали результатів.
Водночас, ОСОБА_3 за адресою місця проживання, вказаною у виконавчому листі - АДРЕСА_1, не з'являється. Вжиті державним виконавцем заходи по перевірці майнового стану боржника за місцем його проживання не дали результатів, оскільки при виході державного виконавця за вказаною адресою у листопаді 2014 року та в липні 2015 року двері ніхто не відкрив.
Справа вже була предметом апеляційного розгляду. Скасовуючи ухвалу районного суду про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу стягувача, встановив, що в ході здійснення виконавчого провадження боржник - ОСОБА_3, отримував постанови про зняття з розшуку та арешту майна, належного його сину - повному тезці боржника. Крім того, боржник через свого сина (член сім'ї) отримував вимогу державного виконавця.
При цьому, під час апеляційного розгляду подання у судовому засіданні 17 грудня 2015 року приймав участь представник боржника, ОСОБА_4
Під час нового розгляду подання у січні 2016 року районним судом було повністю враховано усі висновки суду апеляційної інстанції та правильно встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду - добровільно його не виконує, не повідомляє державного виконавця про наявність майна (речей та/чи грошових коштів), на яке можна звернути стягнення, вимога державного виконавця від 3 жовтня 2014 року не виконана.
Матеріали справи не містять даних щодо наявності поважних причин, які перешкоджали боржнику, що не з'являється за місцем свого проживання, вказаним у виконавчому листі, повідомити державного виконавця про своє фактичне місце проживання та про наявність майна, на яке можна звернути стягнення.
Посилання апеляційної скарги боржника про те, що з 25 грудня 2015 року він офіційно працевлаштований до ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав", має заробітну плату в розмірі 15 000 грн. і має можливість проводити погашення заборгованості, самі по собі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ОСОБА_3 протягом майже року після свого працевлаштування, по-перше, не вчинив жодних дій по добровільному виконанню рішення суду; по-друге, не повідомив державного виконавця про своє працевлаштування та про можливість звернення стягнення на його заробітну плату.
Таким чином, вищенаведені фактичні обставини свідчать про те, що боржник, ОСОБА_3, свідомо ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", що свідчить про його умисне ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року.
Тому вважаю, що правові підстави для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, якою ОСОБА_3 тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року, відсутні.
Суддя
Апеляційного суду А.А. Пікуль