Справа № 161/4151/16-ц
Провадження № 2/161/3517/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобовязання вчинити дії,шляхом визнання недостовірною інформації про виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поширену відповідачем у постанові № 11 в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 від 19 лютого 2016 року та головним спеціалістом відділу ОСОБА_4 в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року.

Просила, крім того, відкликати припис з недостовірною інформацією від 19.02.2016 року про усунення порушень ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» під час будівництва площадки біля квартири на вул. Чайковського, 2/1 у м. Луцьку.

Спростувати поширену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 у постанові № 11 від 19.02.2016 року, та головним спеціалістом відділу ОСОБА_4 в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року недостовірну інформацію про ніби-то виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», шляхом направлення позивачу рекомендованою кореспонденцією відповідного листа.

Покликаючись на вищенаведене просила задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач зазначені в позовній заяві вимоги підтримала з наведених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2, не визнавши позов, пояснила, що згідно постанови Луцького міськрайонного суду від 19 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобовязання вчинити дії скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 11 від 19.02.2016 року в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3О відносно ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі і гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства… позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Покликаючись на наведене просила позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За змістом даної норми особа, щодо якої поширено неправдиві відомості не може вимагати спростування відомостей, які поширені нею ж.

До відомостей, що є негативною інформацією про особу і можуть спростовуватися, в передбачуваному ст. 277 ЦК України порядку, відноситься інформація про особу або певні факти, дані, які принижують честь, гідність та ділову репутацію перед громадськістю чи окремими громадянами з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської моралі і не відповідають дійсності чи неправдиво викладені.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне волевиявлення своїх поглядів і переконань. Тому критична оцінка певних фактів та недоліків, які мали місце, не може визнаватися відомостями, що порочать особу і можуть бути спростовані в порядку, передбаченому ст.ст. 94, 277 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції ( Постанова № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Позивач просить захистити порушене право, спростувати недостовірну інформацію, зобовязати вчинити дії,шляхом визнання недостовірною інформації про виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поширену відповідачем у постанові № 11 в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 від 19 лютого 2016 року та головним спеціалістом відділу ОСОБА_4 в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року.

Просила, крім того, відкликати припис з недостовірною інформацією від 19.02.2016 року про усунення порушень ст. 25 ЗУ «Про основи містобудування» під час будівництва площадки біля квартири на вул. Чайковського, 2/1 у м. Луцьку.

Спростувати поширену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 у постанові № 11 від 19.02.2016 року, та головним спеціалістом відділу ОСОБА_4 в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року недостовірну інформацію про ніби-то виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», шляхом направлення позивачу рекомендованою кореспонденцією відповідного листа.

Судом встановлено, що постановою в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_3 від 19.02.2016 року ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП за проведення у 2010 році будівельних робіт без проектної документації та дозвільних документів, тобто у порушенні ст. 25 Закону України «Про основи містобудування».

Статтею 25 Закону України «Про основи містобудівної діяльності» встановлено, що особи, винні у: недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; проектуванні об'єктів з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві обєктів; прийнятті в експлуатацію обєктів, зведених з порушенням законодавства, державних стандартів, норм і правил; наданні інформації, що не відповідає дійсності, про умови проектування і будівництва чи у необґрунтованій відмові надати таку інформацію, несуть відповідальність, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 96 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів чи споруд .

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП, відповідачем в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_3 було зазначено, що ОСОБА_1 було проведено будівельні роботи без проектної документації та декларації про початок виконання будівельних робіт, тобто порушено п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Покликаючись на вищенаведенеЛуцький міськрайонний суд постановою від 19 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобовязання вчинити дії скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 11 від 19.02.2016 року в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3О відносно ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні позивач не довела, що у 2010 році вона виконала будівельні роботи під час будівництва площадки біля квартири на вул. Чайковського, 2/1 у м. Луцьку, що належать до І-ІІІ категорій складності відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 25 ЗУ «Про основи містобудування», а тому визнавати недостовірною інформаціюпро виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначену відповідачем у постанові № 11 в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 від 19 лютого 2016 року та головним спеціалістом відділу ОСОБА_4 в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року, у суду немає жодних підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 80, 84, 88, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст.ст. 275, 277, 297 ЦК України, Постановою № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради ОСОБА_3 про захист порушеного права, визнання недостовірною інформації про виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поширену відповідачем у постанові № 11 від 19 лютого 2016 року та про спростування поширеної вищевказаної інформації - відмовити із-за безпідставності.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5