Справа № 357/5117/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача, визнання кредитного договору не дійсним;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 09.09.2014 р. між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір № 200102750, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом . В якості забезпечення зобов»язання щодо погашення кредиту був укладений договір добровільного страхування життя з ТДВ «СК М-Лайф». Але, при укладенні кредитного договору, було порушено положення ст..ст.203,215 ЦК України, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме : в договорі відсутня істотна умова ціна тобто сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розрахунок загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Крім цього, відсоткова ставка, виходячи з умов договору, розрахована не вірно. Також, не відповідає вимогам справедливості договір страхування життя.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати недійсним кредитний договір від 09.09.2014р. № 200102750, з підстав його невідповідності ст. ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлено, що виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Банк Михайлівський», в особі призначеної Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» , в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення проти позову, згідно з якими позов не визнав, послався на те, що позивач був ознайомлений з загальними умовами і тарифами банку, погодився на них, а також умови кредитування були загальновідомою інформацією.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 09.09.2014р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір № 200102750, предметом якого є надання банком клієнту у тимчасове користування кредитних коштів на умовах кредитного продукту банка Visa Platinum з лімітом 500грн. на строк 3 роки зі сплатою процентної ставки 58,8 % річних,комісійної винагороди, оплатою додаткових нарахувань.

Дані обставини повністю підтверджуються заявою (офертою) № 200102750, поданою до банку особисто ОСОБА_1, згідно з якою заявник погодилась на умови надання кредиту з використанням платіжної картки зі сплатою 58,8% річних та з реальної процентною ставкою по кредиту - 84,57% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Законом України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року в редакції від 15.12.1993 року передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

Пунктом 3 ст.12 Закону передбачено, що Продавець (виготівник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем(виготівником, виконавцем).

Пунктом 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити:

перелік основних споживчих властивостей товарів (робіт,

послуг), ціну та умови придбання товарів (робіт, послуг);

правила та умови ефективного використання товарів (робіт,

послуг).

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг.

Як вказано вище сума кредиту, порядок погашення кредиту, сплати відсотків та винагороди під час укладення кредитного договору було доведено до відому позичальника, що підтверджується її заявою (офертою) від 09.09.2014року та та підписаним позивачкою договором добровільного страхування життя з ТДВ «СК «М-Лайф) по програмі страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток, згідно з яким вигодо набувачем визначений ПАТ «Банк Михайлівський».

На підтвердження своєї позиції, відповідач, надав суду письмові заперечення, згідно з якими позивач звернувся до банку із заявою (офертою) про отримання кредиту шляхом відкриття карткового рахунку, із сплатою визначеної відсоткової ставки, в заяві повідомив, що ознайомлений з умовами надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифами по картках.

Також представником відповідача суду надано копію виписку по рахунку платіжної картки до договору № 200102750, згідно з яким станом на 18.05.2016року за клієнтом рахується заборгованість в загальному розмірі 9577,47грн.

Тобто, позивач мав повну інформацію щодо умов кредитування, свої зобов»язання за кредитним договором не виконував, а звернувся до суму з вимогою про визнання кредитного договору недійсним з підстав введення в оману однієї сторони договору, хоч жодного належного доказу наявності протипрвавних дій з боку відповідача при укладення та під час дії кредитного договору, суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6ст.203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину встановлених спеціальними законами, визначено як підставу його недійсності.

Відповідно до ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

В судовому засіданні також не було надано доказів того, що позивачу чинилися перешкоди по сплаті заборгованості по кредиту, тобто в частині позовних вимог про зобов»язання відповідача прийняти від позивача суму залишку заборгованості у термін, що передбачений кредитним договором - не ґрунтуються на законі та не доведені належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в цілому до задоволення не підлягає.

Керуючись ст..ст.15,60,212-215,218,223 ЦПК України, ст..ст.203,215 ,230 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача, визнання кредитного договору не дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_2