КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/3788/15-ц
Провадження № 2/488/341/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.05.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

та третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства "Златобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївське підприємство "ЕНЕРГОМАШ" про визнання припиненими зобов"язань за кредитним договором, договорами поруки та застави майнових прав, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із даним позовом до відповідачів ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Миколаївське підприємство "Енергомаш", в обґрунтування якого вказала наступне.

13.10.2011 року між ПАТ "Златобанк" (далі ОСОБА_6) та ТОВ "Миколаївське підприємство "Енергомаш" (далі Товариство) був укладений кредитний договір № 254/11-KL, у який в подальшому були внесені зміни та доповнення, відповідно якого ОСОБА_6 надав Товариству кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів, у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі, а Товариство зобов'язувалося повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом, у строк до 01.03.2015 року включно.

На забезпечення належного виконання Товариством своїх кредитних зобов'язань, 13.10.2011 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 254/11-KL/Р-1, і з ОСОБА_4 договір поруки № 254/11-KL/Р-2.

30.01.2015 р. між позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 079997 («Угода про вклад»), згідно якого ОСОБА_6 відкрив позивачці депозитний рахунок № 5740, із початковою сумою вкладу 100 000 доларів США та строком розміщення депозиту до 02.03.2015 р.

Крім цього, 30.01.2015 р. між позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір застави майнових прав № 254/11-KL/S, згідно якого застава (майнові права на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку), забезпечує вимоги ОСОБА_7 до Товариства за кредитним договором № 254/11-KL у сумі 800 000 грн. не пізніше 01.03.2015 р., процентів за користування кредитними коштами, неустойки та інших нарахувань за цим договором.

У зв'язку з неналежним виконанням Товариством кредитних зобов'язань, виникла заборгованість на загальну суму 744 306,28 грн., і ОСОБА_6 направив вимогу поручителям ОСОБА_3, ОСОБА_4, та позивачці ОСОБА_5 про погашення заборгованості.

12.05.2015 р. позивачка звернулась до ОСОБА_7 із проханням підтвердити розмір кредитної заборгованості, і отримала від нього підтвердження заборгованості та повідомлення про неможливість проведення операцій з погашення заборгованості за кредитом за рахунок депозитних коштів через введення у ОСОБА_7 тимчасової адміністрації.

28.05.2015 р. позивачка звернулася до ОСОБА_7 із заявою про задоволення вимог кредитора та просила визнати її кредитором ОСОБА_7 щодо залишків коштів за депозитним рахунком, однак ця вимога залишилась без задоволення.

Позивачка зазначає, що у зв'язку з невиконанням Товариством забезпечених боргових зобов'язань, на підставі п. 6.1 та 6.2 Договору застави, з моменту настання терміну виконання таких боргових зобов'язань, а саме з 01.03.2015 р., тобто з моменту виникнення у ОСОБА_7 права стягнення та реалізації предмета застави, відбулось відступлення ОСОБА_7 частини майнових прав за договором застави, у розмірі заборгованості. Відтак погашення заборгованості за кредитним договором відбулося в момент виникнення цієї заборгованості, тому правовідносини за кредитним договором припинилися.

10.06.2015 р. позивачка звернулася до ОСОБА_7 із листом про відступлення частки майнових прав, що складають предмет застави у розмірі кредитної заборгованості, та просила припинити дію кредитного договору, договорів поруки та договору застави майнових прав. ОСОБА_6 відмовив позивачці у задоволенні її вимоги із посиланням на введення тимчасової адміністрації.

Посилаючись на викладене, та неможливість у позасудовому порядку захистити свої права та інтереси, позивачка у своєму позові просила визнати припиненими зобов'язання за наступними договорами:

- за кредитним договором № 254/11-KL від 13.10.2011 р., який був укладений між відповідачами по справі;

- за договором застави майнових прав № 254/11-KL/S від 30.01.2015 р., який був укладений між нею та ПАТ "Златобанк";

- за договором поруки № 254/11-KL/Р-1 від 13.10.2011 р., який був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Златобанк";

- за договором поруки № 254/11-KL/Р-2 від 13.10.2011 р., який був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ "Златобанк".

У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини її неявки суду невідомі, її представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що викладені вище.

Представник відповідача - ПАТ "Златобанк" у судове засідання не з'явився та подав свої письмові заперечення, у яких заперечував проти позову через його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача - ТОВ "Миколаївське підприємство "Енергомаш" у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 10-11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених ним вимог і на підставі наданих сторонами доказів, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.10.2011 року між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Миколаївське підприємство "Енергомаш" був укладений кредитний договір № 254/11-KL, згідно якого ОСОБА_6 надав Товариству кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів, у сумі 400 000 грн, зі стром повернення до 12.04.2013 року включно, зі сплатою за користування кредитними коштами 22 % річних.

На забезпечення належного виконання Товариством своїх кредитних зобов'язань, 13.10.2011 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 254/11-KL/Р-1, і з ОСОБА_4 договір поруки № 254/11-KL/Р-2.

30.01.2015 р. між позивачкою - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений Договір про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 079997 («Угода про вклад»), згідно якого ОСОБА_6 відкрив позивачці депозитний рахунок № 5740, із початковою сумою вкладу 100 000 доларів США та строком розміщення депозиту до 02.03.2015 р., під 9,5 % річних.

30.01.2015 р. між позивачкою - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір застави майнових прав № 254/11-KL/S, згідно якого застава (майнові права на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку), забезпечує вимоги ОСОБА_7 до Товариства за кредитним договором № 254/11-KL у сумі 800 000 грн. В силу цього договору ОСОБА_6 має право у разі невиконання боргових зобов'язань задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок предмета застави, переважно перед іншими кредиторами позичальника та/або заставодавця (п. 1.1. договору застави). Право застави виникає з моменту підписання цього договору і припиняється виконанням забезпечених заставою зобов'язань за кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. У разі часткового виконання забезпечених заставою зобов'язань за кредитним договором застава зберігається у первісному обсязі (пункти 5.1-5.3 договору застави).

Із матеріалів справи вбачається, що кредитні зобов'язання Товариством належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом на 23.04.2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 683 019,83 грн. У зв'язку із цим, ОСОБА_6 своїми листами від 27.04.2015 р. за № 1508 та № 1509 направив вимоги поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в яких просив погасити виниклу заборгованість.

Своїм листом № 05/01 від 05.05.2015 р. Товариство повідомило ОСОБА_6 про неможливість виконання ним своїх кредитних зобов'язань за договором № 254/11-KL, та просив провести погашення за рахунок депозиту ОСОБА_5 відповідно до договору застави майнових прав № 254/11-KL/S, сума якого була достатньою для задоволення вимог ОСОБА_7 за кредитним договором.

28.05.2015 р. позивачка звернулась до ОСОБА_7 із заявою про задоволення вимоги кредитора та просила визнати її кредитором ОСОБА_7 щодо коштів на депозитному рахунку.

В подальшому, листом від 10.06.2015 р. позивачка повідомила ОСОБА_6 про те, що у зв'язку із невиконанням Товариством забезпечених боргових зобов'язань за кредитним договором, на підставі пунктів 6.1 та 6.3 договору застави, з моменту настання строку виконання цих кредитних зобов'язань, тобто з 01.03.2015 р. (з моменту виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави), відбулось відступлення ОСОБА_7 частини майнових прав, що складають предмет застави, у розмірі заборгованості.

Відповідно до ст. 509, 546 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні положення містить стаття 1 Закону України «Про заставу», яка визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Із аналізу вищевказаних норм права суд робить висновок, що звернення стягнення є правом, а не обов'язком заставодержателя.

Статтею 609 ЦК України передбачена така підстава припинення зобов'язань як поєднання боржника і кредитора в одній особі.

Між тим, судовим розглядом встановлено, що до закінчення строку дії депозитного договору, що був укладений між позивачкою та ОСОБА_7 № 079997 («Угода про вклад»), Постановою Правління Національного ОСОБА_7 України № 105 від 13.02.2015 р. ПАТ «Златобанк» був віднесений до категорії неплатоспроможних, а Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02. 2015 р. у банку була запроваджена Тимчасова адміністрація строком з 14.02.2015 р. по 13.05.2015 р. включно.

Постановою Правління Національного ОСОБА_7 України № 310 від 12.05.2015 р. було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Златобанк» та вирішено ліквідувати вказаний банк. Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 99 від 13.05.2015 р. була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Златобанк», та призначена уповноважена особа Фонду на ліквідацію ОСОБА_7 ОСОБА_8, строком з 13.05.2016 р. по 12.05.2016 р. включно.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації визначені ст. 36 Закону (у редакції, що діяла на час існування відносин), згідно якої з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управляння банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошт та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті вищевказані обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема, виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Враховуючи те, що тимчасова адміністрація у ОСОБА_7 була запроваджена до закінчення дії Договору про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 079997 («Угода про вклад»), а також у цей же період виникла заборгованість за кредитним договором, то на відносини між сторонами поширюється дія обмежень, визначених ч.5 ст. 36 Закону.

Таким чином, після запровадження у ОСОБА_7 тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За такого суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства "Златобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївське підприємство "ЕНЕРГОМАШ" про визнання припиненими зобов"язань за кредитним договором, договорами поруки та застави майнових прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева