Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення процентів та трьох процентів річних, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Мусійченка Данила Леонідовича, на заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») проценти за банківським вкладом за період з 02 грудня 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 181,65 дол. США, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 181,65 дол. США та 2 тис. грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4проценти за банківським вкладом за період з 02 грудня 2014 року по 01 червня 2015 року у розмірі 181,65 дол. США, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 181,65 дол. США та 1 230,16 грн витрат на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у загальному розмірі 600 грн.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір банківського вкладу № SAMDN6831 «Стандарт», за умовами якого банк прийняв від позивача грошові кошти як депозитний вклад у розмірі 10 781 дол. США строком на 93 дні (по 22 січня 2014 року) включно зі сплатою 6,5 % річних.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 січня 2015 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму внеску за договором банківського вкладу від 22 жовтня 2013 року № SAMDN6831 у розмірі 10 781 дол. США, проценти за цим договором у розмірі 896,44 дол. США та витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн.

Вказане рішення суду в примусовому порядку було виконано у червні 2015 року.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, встановивши, що сума банківського вкладу позивачу була повернута не у строки передбачені договором, а у червні 2015 року, суди правильно виходили із того, що відповідач порушив свої грошові зобов'язання, а тому повинен сплатити проценти за користування цим вкладом по день фактичного повернення, з урахуванням трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Твердження скаржника про те, що сторони розірвали договір банківського вкладу, а тому суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення ст. 1070 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що сторони у порядку передбаченому пунктами 10-14 (Дострокове розірвання договору) досягли згоди про розірвання цієї угоди. У вимозі позивача від 31 липня 2014 року відсутні положення про його наміри достроково розірвати укладений між сторонами договір.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні обґрунтовані судові рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Мусійченка Данила Леонідовича, відхилити.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур