КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5157/15-ц
Провадження № 2/552/562/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі: судді Миронець О.К., за участю секретаря судового засідання - Ваніної Ю.А., представника позивача - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави об'єднану цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» та стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «Дельта банк» про визнання договорів недійсними, треті особи - Орган опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради, Національний банк України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк" предмета іпотеки. В позовній заяві посилався на те, що 10.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1601/1007/71-304 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 33 000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 10.10.2037 року. В частині надання кредитних коштів банк свої зобов»язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ "Дельта Банк" набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов»язків нового Кредитора. Відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов"язань АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по даному кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 10.10.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 10.10.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., реєстровий номер 5619.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов»язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов»язання не виконані, у зв»язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 742680,26 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 699494,45 грн.; сума заборгованості за відсотками 43185,81 грн. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від № 51 від 02.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 742680,26 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 699494,45 грн., сума заборгованості за відсотками 43185,81 грн.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 02.12.2015 року дані цивільні справи об'єднанні в одне провадження.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 11.07.2016 року позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

16.09.2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта банк» та просить суд визнати недійсним кредитний договір від 10.10.2007 року та іпотечний договір від 10.10.2007 року. Свій зустрічний позов обґрунтував тим що, йому не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що в свою чергу призвело до порушення його прав як споживача, оскільки умови кредитного договору є несправедливими. Йому не було надано графік платежів по кредиту. Крім того, в квартирі, яка є предметом іпотечного договору була зареєстрована та фактично проживала його малолітня донька, а оформлення договорів відбулося без надання згоди органу опіки та піклування.

30.06.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Дельта банк» про визнання недійсним договору поруки від 10.10.2007 року. Свій позов обґрунтовує тим, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, який був укладений ОСОБА_2 та банком, нею було укладено договір поруки. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів укладених 10.10.2007 року. Отже, у випадку визнання їх недійсними та враховуючи вимоги ст.548 ЦК України вона просить визнати недійними договір поруки від 10.10.2007 року укладений нею.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.11.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - Національний банк України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Зустрічні позови підтримали. Після оголошеної перерви відповідачі та їх представник повторно не з'явились в судове засідання. Про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: 1)неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки. 2) першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, суд враховуючи позицію представника позивача приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів та їх представника.

Представники третіх осіб в судове засіданні не з'явились, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та пояснення щодо позову.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

10.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» првонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1601/1007/71-304, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 33 000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 10.10.2037 року.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по зазначеному кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту № 1601/1007/71-304 від 10.10.2007 року ОСОБА_2 за договором іпотеки від 10.10.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності по договору купівлі-продажу посвідченого 10.10.2007 року приватним нотаріусом Полтавсько міського нотаріального округу Шимкою О.М. реєстровий номер 569.

Відповідно до договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «Сведбанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству "Дельта банк".

На підставі ст.514 ЦК України та договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом від 25.05.2012 року, до ПАТ "Дельта банк" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору № 1601/1007/71-304 від 10.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, а також договору іпотеки від 10.10.2007 року укладеного між між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Згідно ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання, іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконав, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. В зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість за договором у сумі: 742680,26 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 699494,45 грн.; сума заборгованості за відсотками 43185,81 грн.

Згідно звіту про оцінку майна станом на 27.04.2016 року вартість однокімнатної квартири на 6 поверсі 9 поверхового будинку площею 31,4 кв.м. що розташована за адресою АДРЕСА_1 складає 385 321 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином.

У відповідності до положень ст.ст.509,526 ЦК України ПАТ "Дельта банк" має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь.

Відповідно дост.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі предмету іпотеки у власність ПАТ «Дельта Банк», а відтак позов підлягає в цій частині задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що квартира номер АДРЕСА_1 є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, має загальну площу 34,1 кв.м. що не перевищує 140 квадратних метрів, як зазначено в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За таких обставин, суд приходить до висновку про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 не підлягають до задоволення, оскільки при подачі позову до суду позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього. Невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними не підлягають до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 при укладенні оспорюваних договорів іпотеки надав банку заяву, у якій підтвердив, що станом на дату їх подачі, осіб, в тому числі дітей, які мають право користування належною йому квартирою за адресою АДРЕСА_1 немає. Дозвіл органом опіки та піклування на укладення оспорюваних договорів іпотеки не видавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 177 Сімейного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

З матеріалів справи слідує, що малолітня донька позивача на момент укладення іпотечного договору не проживала та не була зареєстрована у квартирі, яка передана в іпотеку, отже даним правочином права малолітньої дитини не порушено.

Інші доводи зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визнання правочинів недійсними не можуть бути прийняті судом виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

За умовами кредитного договору від 10.10.2007 року укладеного між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» Банк надав позичальнику 33000,00 доларів США зі строком повернення до 10.10.2037 року зі сплатою за користування кредитом 12,5% за весь строк фактичного користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 355 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до п.3.2. вищевказаного кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Розділ 8 даного кредитного договору передбачає відповідальність сторін за невиконання умов договору. Отже,вищевказані договори не можуть бути визнанні недійсними в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" та норм Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки на момент подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, тому він підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 в сумі 3654 гривень на користь держави.

Керуючись ст. 509, 510, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10.10.2007 року у розмірі 742680,26 гривень, з яких 699494,45 гривень заборгованості за кредитним договором, 43185,81 гривень заборгованість за відсотками звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк»() права власності на предмет іпотеки вартістю, визначеною відповідно до оцінки предмета іпотеки незалежним суб»єктом оціночної діяльності, складеного на момент проведення державної реєстрації права власності ПАТ «Дельта банк» на зазначене майно.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII.

Відмовити в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційного скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.К. Миронець