АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1544/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Закритого акціонерного товариства «АТП 2361» про повернення в натурі безпідставно набутого майна, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він був обраний загальними зборами ЗАТ «АТП-2361» в 2006 році на посаду голови правління цього товариства.

З вересня 2008 року фінансовий стан товариства почав погіршуватися, у звязку з чим, він неодноразово був змушений надавати підприємству власні гроші з метою поповнення обігових коштів відповідача.

Механізм внесення грошей був наступним: він передавав готівку працівникам бухгалтерії, а останні вносили ці гроші від його імені на рахунки товариства через каси банків.

Разом з цим, складалися договори про надання поворотної фінансової допомоги, які підписував він як позикодавець та його заступник ОСОБА_8 як представник боржника. Квитанції з банків і оригінали договорів про позики зберігалися в бухгалтерії підприємства.

Оскільки він керував товариством, то вважав, що такий порядок речей був для нього прийнятним. У січні 2011 року з частини документів зробив копії з метою проведення звіряння розрахунків та повернення коштів назад.

Проте, повернути ці гроші не зміг.

23 лютого 2011 року він тяжко захворів і знаходився на лікуванні до 10 червня 2011 року. 9 червня 2011 року був визнаний непрацездатним за станом здоровя інвалідом ІІ групи.

Тяжкий стан здоровя продовжувався до кінця 2013 року.

На початку 2014 року був змушений через довірених осіб (представників) звернутися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про стягнення боргу з використанням копій документів, які раніше отримав у бухгалтерії.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року в позові до закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення боргу та 3% річних відмовлено.

Вказані рішення були предметом розгляду касаційної інстанції та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2014 року залишені без змін.

Вказуючи, що ним вичерпано всі можливості на судовий захист з використанням положень договірного права, передбаченого чинним цивільним законодавством України, він звертається до суду з даним позовом з підстав, передбачених у главі 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави».

Вимога про повернення належних йому коштів була надіслана відповідачу 7 грудня 2013 року. Ця вимога була залишена без розгляду та відповіді.

Просив суд стягнути із закритого акціонерного товариства «АТП-2361», на його користь безпідставно отримані кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а всього 423154 грн.88 коп.

В ході розгляду справи, ОСОБА_7 уточнив позовні вимоги та просив поновити йому строк звернення до суду з цивільним позовом та стягнути із закритого акціонерного товариства «АТП-2361», на його користь безпідставно отримані кошти у сумі 228755 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

В апеляційній скарзі представник Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування та дослідження обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив із доведеності умов, за наявності яких виникають зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна, у тому числі факту набуття грошових коштів відповідачем за рахунок позивача, та необхідності застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України. Вважав право позивача порушеним відповідачем, а відтак таким, що підлягає захисту в судовому порядку.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_7, був обраний загальними зборами ЗАТ «АТП-2361» в 2006 році на посаду голови правління вказаного товариства.

З вересня 2008 року фінансовий стан товариства почав погіршуватися, тому ОСОБА_7 неодноразово був змушений надавати підприємству власні гроші з метою поповнення обігових коштів відповідача.

ОСОБА_7 передавав готівку працівникам бухгалтерії, а останні вносили ці гроші від його імені на рахунки товариства через каси банків.

При цьому, ОСОБА_7 вказував про те, що на підтвердження факту передання готівки складалися договори про надання поворотної фінансової допомоги, які підписував він як позикодавець та його заступник ОСОБА_8, як представник боржника.

Квитанції з банків і оригінали договорів про позики зберігалися в бухгалтерії підприємства.

Оскільки позивач керував товариством, то вважав, що такий порядок речей був для нього прийнятним.

З такими фактичними обставинами справи погодився районний суд, проте до спірних правовідносин помилково застосував статтю 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Звертаючись із зазначеним позовом до суду, позивач вказував на наявність договорів про надання поворотної фінансової допомоги відповідачу, в той же час зазначив, що оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року, яке набрало законної сили, не встановлено належних та допустимих доказів того, що він надав відповідачу поворотну фінансову допомогу і на якій правовій підставі, то враховуючи надану Банками інформацію, щодо надходження коштів на рахунок ЗАТ «АТП 2361», вважає що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою покращення свого фінансового стану. А відтак, спірні правовідносини мають бути врегульовані в порядку визначеному главою 83 ЦК України.

Аналізуючи обставини справи, та ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, колегія суддів вважає безпідставними посиланння позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року у даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_7 в позові до Закритого акціонерного товариства «АТП 2361» про повернення в натурі безпідставно набутого майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Закритого акціонерного товариства «АТП 2361» судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору в розмірі 2516 грн. 31 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :