АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 650/247/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22ц/791/1555/16 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.

ОСОБА_2

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И Л А :

29.02.2016 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в сумі 113442 грн. та визнання за нею права власності на 1/20 частину земельної ділянки (пай) площею 7,41 га, розміщеної на землях Новокалужської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області вказуючи, що 28.12.2005р. укладений змішаний договір позики і оренди, за умовами якого відповідачка отримала позику в сумі 4200 доларів США в рахунок орендної плати за укладеним у майбутньому договором оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Вказаним договором строк виконання зобовязання не визначено, а тому відповідачка мала повернути борг протягом семи днів з часу отримання такої вимоги кредитора, однак вимогу від 18.02.2016р. залишила без задоволення.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки висновок суду про відмову у стягненні суми боргу суперечить нормам матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 1046 ЦК України одна сторона позикодавець передає у власність іншій стороні позичальникові гроші, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.1, 2 ст. 207 та ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, у відповідності до статей 1046, 1047 ЦК України належить встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014р.)

У справі, яка переглядається встановлено, що 28.12.2005р. ОСОБА_4 склала письмову розписку про наявність у неї боргового зобовязання перед ОСОБА_3 у сумі 4200 доларів США, визначеної на час складання розписки та підтверджена іншою розпискою, яка підписана відповідачкою 15.11.2002р.

Крім того, сторони погодили порядок розрахунку за цим зобовязанням, яким ОСОБА_4 передає в оренду належний їй земельний пай ОСОБА_3 строком на десять років (із 2006-2015р.р.), із плати за використання якого має вираховуватись сума вказаного боргового зобовязання.

В ході апеляційного розгляду справи позивачка та її представник, а також представник відповідачки визнали той факт, що станом на час складання вказаної письмової розписки від 28.12.2005р. грошові кошти в сумі 4200 доларів США ОСОБА_4 не отримувала, а лише підтвердила раніше видане письмове зобовязання від 15.11.2002р., однак текст цієї розписки та умови отримання коштів сторони не надали, посилаючись на її відсутність у кожної із сторін.

Крім того, позивачка визнала той факт, що фактично використовувала земельну ділянку, належну відповідачеві із 2002р. по 2011р., однак договір із нею не укладався. Вказати обумовлену сторонами суму, яка підлягала зарахуванню за період користування земельною ділянкою сторони відмовились.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача в ході апеляційного розгляду справи зазначив, що договір оренди із визначенням умов мала підготувати ОСОБА_3, яка фактично використовувала із 2002р. земельну ділянку, однак у 2011р. запропонувала підписати договір оренди від 27.10.2011р. де орендарем зазначено сина позивачки ОСОБА_5

За змістом наданого суду тексту додаткової угоди до договору оренди та витягу про державну реєстрацію речових прав від 05.10.2015р. строк дії оренди продовжено до 27.10.2025р. (а.с.10).

Сторони визнали той факт, що у провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_4 про недійсність вказаного додаткового договору від 05.10.2015р., що за твердженням позивачки стало підставою для вимоги про повернення коштів в сумі 4200 доларів США за письмовим зобовязанням виданим відповідачкою 28.12.2005р.

Отже, виходячи із характеру спірних правовідносин сторін, суд першої інстанції визнав встановленим, що розписка від 28.12.2005р. за своїм змістом не відповідає договору позики, оскільки не містить всіх істотних умов такого договору, ознаки якого встановлені вимогами ст.ст. 1046,1047 ЦК України, що виключає покладання обовязку на відповідачку повернути позивачці витребувану нею суму боргу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на 1/20 частину земельної ділянки, оскільки відсутність визначених ст. 81 ЗК України правових підстав набуття прав власності на 1/20 частину земельної ділянки, належної ОСОБА_4 та відсутність визначених ст. 140 цього Кодексу підстав припинення у останньої прав власності на цю частину ділянки, виключають можливість задоволення таких вимог у правовідносинах, повязаних із захистом прав ОСОБА_3 з приводу боргових зобовязань відповідачки.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ Л.П.Прокопчук

______________ ОСОБА_2