№ 201/7437/13-ц
провадження 4-с/201/64/2016
УХВАЛА

01 липня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра Банк» про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанови виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2013 року ПАТ КБ «Надра Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року позовну заяву задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» загальний борг за кредитним договором від 22 грудня 2006 року в сумі 152588.34 долари США, що еквівалентно 1219638.60 грн., з яких: по кредиту сума заборгованості 23638.61 доларів США, що еквівалентно 188943.41 грн., по відсоткам 10263.75 долари США, що еквівалентно 82038.15 грн., заборгованість по комісії 5035.06 доларів США, що еквівалентно 40245.23 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 110438.15 доларів США, що еквівалентно 882732.13 грн. і штраф за невиконання зобовязань 3212.77 долари США, що еквівалентно 25679.67 грн. та витрати на судовий збір в сумі 3441 грн., а всього 1223079 грн. 60 коп..

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року вказане рішення районного суду змінене в частині; рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржника, було відкрито виконавче провадження, яке виконується.

ОСОБА_1 19 травня 2016 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії, бездіяльність та рішення державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні. В обґрунтування вимог скарги заявник посилався на те, що він не знав про винесене судом рішення, а дізнався пізніше і оскаржив його, вже державний виконавець не повідомив його своєчасно про відкриття виконавчого провадження, не розяснив йому його права, не надав можливості виконати рішення в добровільному порядку, а потім і взагалі наклав арешт на його майно; вважає вказані дії державного виконавця про накладення арешту на все майно заявника та оголошення заборони на його відчуження; направлення постанови про накладення арешту на все майно заявника та оголошення заборони на його відчуження в усі органи, які реєструють права та інш. є протиправним. Також просив визнати неправомірною та скасувати постанови про накладення арешту на його майно від 07 квітня 2016 року, задовольнивши скаргу в повному обсязі..

Старший державний виконавець Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 і представник ПАТ КБ «Надра Банк» в судовому засіданні не погодилися зі скаргою, пояснивши, що строк предявлення виконавчого листа не було пропущено, порушень закону з боку державного виконавця не було та винесені ним постанови про відкриття провадження, арешт майна і інш. є правомірними. Заявник добровільно не виконав вимоги державного виконавця і рішення суду. Вважають вимоги скарги безпідставними і просили в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення заявника, представників заінтересованих осіб, зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року позовну заяву задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» загальний борг за кредитним договором від 22 грудня 2006 року в сумі 152588.34 долари США, що еквівалентно 1219638.60 грн., з яких: по кредиту сума заборгованості 23638.61 доларів США, що еквівалентно 188943.41 грн., по відсоткам 10263.75 долари США, що еквівалентно 82038.15 грн., заборгованість по комісії 5035.06 доларів США, що еквівалентно 40245.23 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 110438.15 доларів США, що еквівалентно 882732.13 грн. і штраф за невиконання зобовязань 3212.77 долари США, що еквівалентно 25679.67 грн. та витрати на судовий збір в сумі 3441 грн., а всього 1223079 грн. 60 коп.. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року вказане рішення районного суду змінене в частині; рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржника, було відкрито виконавче провадження, яке виконується.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції 05 квітня 2016 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа № 201/7437/13-ц виданого 29 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу у розмірі 376871.46 грн.

Державним виконавцем 07 квітня 2016 року на підставі ст. ст. 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження. Боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано рекомендованим листом з повідомленням.

Боржником постанову про відкриття виконавчого провадження отримано 06 травня 2016 року особисто на прийомі у державного виконавця. У звязку з тим, що стягувач у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення, державним виконавцем відділу 07 квітня 2016 року, керуючись ст. ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення, а саме: 376 871.46 грн..

Зазначена постанова того ж дня з супровідним листом направлена адресатам, в тому числі боржнику простим листом, як того вимагає ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

В своїй скарзі боржник стверджує, що держаний виконавець не витримавши строк на добровільне виконання рішення розпочав примусове виконання. Це твердження боржника є не вірним. Стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» (початок примусового виконання рішень), врегульовує саме такі правовідносини, на які скаржиться боржник. Так у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Проте боржник не скористався наданими йому законом правами. Більше того, станом на 30 червня 2016 року останній жодних дій спрямованих на виконання судового рішення не здійснив.

Крім того, арешт майна боржника, відповідно до п. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується для забезпечення реального виконання рішення, тобто як захід забезпечення, спонукання боржника до виконання рішення суду. Отже, жодні доводи та посилання боржника у своїй скарзі не відповідають дійсності та не мають під собою будь-якого правового підґрунтя.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В пункті 6 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України. А тому десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

В зв'язку з чим вищезазначені вказана заявником постанова цього виконавчого провадження винесена правомірно та без порушенням закону, а отже не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі старшим державним виконавцем зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, зацікавлена особа ПАТ «Комерційний банк «Надра Банк» про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанови виконавчого провадження відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра Банк» про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанови виконавчого провадження відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -