УхвалА

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про тлумачення змісту правочину та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір з фізичною особою, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 150 тис. доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, строком до 31 серпня 2033 року.

Позивач указував про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 22 січня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 160 доларів 67 центів США, що за курсом Національного банку України становить 1 944 061 грн та пеня у розмірі 3 890 грн 77 коп. з яких: прострочена заборгованість за кредитом 1 515 доларів 46 цетів США, що за курсом Національного банку України становить 23 921 грн 16 коп., строкова заборгованість за кредитом у розмірі 116 479 доларів 92 центи США, що за курсом Національного банку України складає 1 838 607 грн, прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 4 882 долари 55 центів США, що за курсом Національного банку України складає 77 069 грн 86 коп., строкова заборгованість за відсотками у розмірі 282 долари 74 центи США, що за курсом Національного банку України складає 4 462 грн 98 коп., пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 2 960 грн 67 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 930 грн 10 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Фідобанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 123 160 доларів 67 центів США, що за курсом Національного банку України становить 1 944 061 грн та пеню у розмірі 3 890 грн 77 коп.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що разом з кредитним договором сторонами було підписано додаток № 1 до кредитного договору, у колонці 8 якого, що має назву «абсолютне значення подорожчання кредиту, грн», зазначено суму 367 272 грн 04 коп.

Вважав, що вказана сума є значенням подорожчання кредиту, унаслідок чого ОСОБА_4 просив суд розтлумачити зміст колонки 8 додатку № 1 «повідомлення позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту», зобов'язати банк здійснити перерахунок розміру щомісячного платежу й надати новий графік погашення, зарахувати сплачені кошти у розмірі 59 941 долар 38 центів США у рахунок погашення основного боргу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 30 червня 2015 року позов ПАТ «Фідобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість у розмірі 123 160 доларів 67 центів США, що еквівалентно 1 944 021 грн 67 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 515 доларів 46 центів США, що еквівалентно 23 921 грн 16 коп., строкова заборгованість за кредитом у розмірі 116 479 доларів 92 центи США, що еквівалентно 1 838 607 грн, прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 4 882 долари 55 центів США, що еквівалентно 77 069 грн 86 коп., строкова заборгованість за відсотками у розмірі 282 долари 74 центи США, що еквівалентно 4 462 грн 98 коп., пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 3 890 грн 77 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про тлумачення змісту правочину скасовано. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити, а його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Фідобанк» й відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що розрахунок абсолютного значення подорожчання кредиту, вказаний у додатку до повідомлення про умови надання споживчого кредиту, визначено у доларах США, тобто у валюті кредиту. Такі обставини підтверджуються колонкою 3, а саме сума отриманого кредиту - 150 тис. доларів США; колонками 4, 5, а саме - сума платежу за розрахунковий період, яка складається з суми щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту, суми процентів за користування кредитом та платежів за надані супутні послуги. Кінцевий підрахунок платежів свідчить про те, що платежі направлені на погашення отриманого кредиту, валюта якого - долар США та передбачених договором платежів, сплата яких справляється також у валюті кредиту. Розмір кредитної заборгованості судами перевірено, досліджено відповідно до вимог закону та умов договору, що узгоджується з висновком судово-економічної експертизи.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що аналіз умов укладеного між сторонами кредитного договору, указує на відсутність підстав для тлумачення змісту колонки 8 додатку до повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту, таким чином, що абсолютне значення подорожчання кредиту складає саме 367 272 грн., а ОСОБА_4 на підтвердження даних фактів не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що правочин тлумачиться відповідно до змісту волевиявлення сторін при його укладенні; метою тлумачення є з'ясування того, що дійсно виражено в договорі, а не те, що малось на увазі позивачем.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта