У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом прокурора м. Херсона в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Агро Ніка Плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2006 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року прокурор м. Херсона в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючисьна те, що 24 травня2005 року між банком та ОСОБА_3. укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 90 тис. грн, зі сплатою 23,00 % річних, строком до 24 травня 2010 року. 25 травня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язанняза вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватним підприємством «Агро Ніка Плюс» (далі -ПП «Агро Ніка Плюс») було укладено три договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідатиперед банком за виконання зобов'язання по зазначеному кредитному договору. 25 травня2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ПП «Агро Ніка Плюс» укладено договір застави, предметом якого є трактор Т-170МГ1, 2000 року випуску, який належить підприємству на праві власності.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 26 січня 2006 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 297 грн 63 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 87 910 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 4 848 грн 70 коп.; пеня за несплату основного боргу у розмірі 461 грн 93 коп.; пеня за несплату відсотків у розмірі 77 грн.

З урахуванням наведеного прокурор просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 93 297 грн 63 коп.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2006 року позов прокурора м. Херсона в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Агро Ніка Плюс» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у розмірі 87 910 грн, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 4 848 грн 70 коп., пеню за несплату основного боргу у розмірі 461 грн 93 коп., пеню за несплату відсотків 77 грн, а всього 93 297 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2016 року рішення районного суду у частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Агро Ніка Плюс» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором змінено, а саме вважати, що сума заборгованості за кредитним договором стягнута судом солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення у частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову банку до нього відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник і поручителі, як солідарні боржники, свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, що є підставою для солідарного стягнення з них заборгованості за вищевказаним договором. Розмір заборгованості банком визначено вірно.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов прокурора, виходив із того, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами укладено три окремі договори поруки, тому поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 24 травня 2005 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 90 тис. грн, зі сплатою 23,00 % річних, строком до 24 травня 2010 року.

25 травня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Агро Ніка Плюс» було укладено три договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед банком за виконання зобов'язання по зазначеному кредитному договору.

25 травня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ПП «Агро Ніка Плюс» укладено договір застави, предметом якого є трактор Т-170МГ1, 2000 року випуску, який належить підприємству на підставі права власності.

ПАТ «Державний ощадний банк України» вказувало про те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 26 січня 2006 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 297 грн 63 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 87 910 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 4 848 грн 70 коп.; пеня за несплату основного боргу у розмірі 461 грн 93 коп.; пеня за несплату відсотків у розмірі 77 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції й стягуючи з позичальника та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, не звернув увагу на таке.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, після ухвалення районним судом рішення, позичальник ОСОБА_3 помер.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України відповідних правових висновків з цього приводу не зробив, розглянув справу щодо померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правосуб'єктності (правоздатності та дієздатності), зазначивши її учасником процесу.

Відповідно до вимог ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, зміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника, однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Оскільки після ухвалення місцевим судом рішення, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, то з урахуванням вимог про сингулярне (часткове) правонаступництво, апеляційний суд повинен був на підставі вимог ст. 37 ЦПК України залучити до участі у справі спадкоємця/спадкоємців ОСОБА_3

Крім того, колегія суддів не може погодитись із вирішенням вимог прокурора в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» до ПП «Агро Ніка Плюс» з таких підстав.

У ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, викладених

в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Апеляційний суд не врахував, що в одне провадження були об'єднані вимоги юридичної особи - ПАТ «Державний ощадний банк України» - до іншої юридичної особи - ПП «Агро Ніка Плюс», які виникли з укладеного між ними договору поруки та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (ст. 12 ГПК України), та позов юридичної особи до фізичної особи, які можуть бути самостійним і окремим предметом позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі.

За таких обставин судові рішення в частині вимог юридичної до юридичної особи не можуть вважатись законними й обґрунтованими й підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Крім того, апеляційний суд у мотивувальній частині свого рішення зазначив про зміну рішення суду першої інстанції щодо всіх відповідачів, які є поручителями, а саме про те, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 і з ПП «Агро Ніка Плюс». Разом з тим у резолютивній частині рішення апеляційний суд вказав про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно лише з ОСОБА_3 і ОСОБА_4

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2006 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог прокурора м. Херсона в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до приватного підприємства «Агро Ніка Плюс» скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог прокурора м. Херсона в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта