Справа № 265/2928/16-ц
Провадження № 2/265/1293/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 червня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, звернувся до суду із позовом до відповідачів з вимогою визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що позивач мешкає у спірній квартирі з 1990 року, та у теперішній час є її наймачем, яка була в 2001 році надана його матері та членам її родини на підставі відповідного ордеру в користування. Протягом2008-2010 років він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2, під час яких у них народився спільний син, ОСОБА_4, 2009 р. н. На підставі цього він у березні 2010 року прописав у АДРЕСА_1 як відповідачку, ОСОБА_2, спільного сина, ОСОБА_4, так й доньку відповідачки від іншого шлюбу, ОСОБА_3 Натомість з травня 2010 року відносини у нього із відповідачкою погіршились, тому вона забрала обох дітей разом із речами та виїхала зі спірної квартири. Місцезнаходження відповідачки та дітей йому невідоме. Оскільки він не знає де перебуває ОСОБА_2 та її діти протягом шести років, то це змушує його нести витрати по сплаті комунальних послуг, що порушує його права. На підставі переліченого просив суд визнати ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, та його представник, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_5, заявлені позовні вимоги повністю підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, внаслідок чого просили суд задовольнити позов повністю. При цьому ОСОБА_1 вказував, що з моменту стягнення з нього аліментів відповідачкою на утримання спільного сина, ОСОБА_4, за рішенням суду ОСОБА_2 не зверталась до нього або до відповідних служб щодо їх стягнення. У теперішній час йому невідомо, де перебуває ОСОБА_2 та його син, ОСОБА_4, 2009 р. н.

Відповідачка, ОСОБА_2, яка також діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце розгляду справи належним чином повідомленою.

Представники третьої особи до судового засідання не зявились, надавши суду заяву з проханням вирішити наявний спір у їх відсутність, врахувавши інтереси неповнолітніх дітей.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Таким чином суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була надана на підставі ордеру від 6 листопада 2001 року ОСОБА_6 та членам її родини на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 24 жовтня 2001 року, що підтверджується копією вказаного ордеру (а. с. 7).

З копії особового рахунку № 8435 на АДРЕСА_1 вбачається, що у вказаному житловому приміщенні зареєстровані з 19 квітня 1990 року ОСОБА_1, який є наймачем вказаної квартири, а також з 3 березня 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, 2002 р. н, та ОСОБА_4, 2009 р. н., що також підтверджується відомостями Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в Донецькій області (а. с. 8, 19-21).

Згідно із актом від 20 травня 2016 року, складеного представниками КСН «Азовець», вбачається, що у АДРЕСА_1, будучи зареєстрованими, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мешкають за свідченнями сусідів по будинку, починаючи з травня 2010 року по теперішній час (а. с. 7).

Факт не проживання у спірному житловому приміщенні ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, який у судовому засіданні вказував, що він з 1984 року мешкає у АДРЕСА_3, де також у кв. 35 мешкає близька 25 років позивач. Додавав натомість, що відповідачка, ОСОБА_2, дійсно деякий час мешкала разом із ОСОБА_1 із своєю донькою та спільним із позивачем сином у кв. 35 такого будинку. Однак ОСОБА_2 там мешкала нетривалий час, після чого десь більше трьох років він її та дітей не бачить у цьому будинку, та де вона може перебувати тепер йому невідомо. Від сусідів свідок чув, що відповідачка вийшла заміж та поїхала з дітьми до Росії.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців.

Спорідненість позивача, ОСОБА_1, та ОСОБА_4, 2009 р. н., який є сином позивача та ОСОБА_2, підтверджується копією свідоцтва про народженням дитини, актовий запис № 280 від 24 березня 2009 року Орджонікідзевського відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції (а. с. 26).

На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у АДРЕСА_1 ані ОСОБА_2, ані її діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не мешкають без поважних причин.

Також суд зауважує, що оскільки син позивача та відповідачки, ОСОБА_4, 2009 р. н., разом із своїм батьком, ОСОБА_1, не мешкає, то місцем проживання дитини є те місце, де ОСОБА_4 мешкає разом із своєю матірю, ОСОБА_2

За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, а також на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що відповідачка, ОСОБА_2, залишаючись зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є такою, що втратила право користування цією квартирою.

Таким чином внаслідок втрати ОСОБА_2 права користування спірним житлом таке ж право втратили й діти відповідачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мешкають разом із нею.

На підставі переліченого заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою 35 в будинку 96 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя.

Суддя