Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», про усунення перешкод у користування майном, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила суд усунути перешкоди в користуванні належним їй майном в розмірі 644 317,79 грн. та 179 865,40 доларів США, що знаходиться на рахунках Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «МКБ»), мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні наступним.

Так, між позивачем та третьою особою було укладено три договори банківського вкладу, на підставі яких нею розміщено в банківській установі грошові кошти на суми 594 030,88 грн., 250 286,91 грн. та 179 865,40 доларів США.

24.06.2014 вона звернулася до банку із вимогою про повернення цих коштів, проте третя особа її заяву проігнорувала.

Позивач зазначає, що ПАТ «МКБ» постановою Правління НБУ було віднесено до категорії неплатоспроможних, в той же час, як зауважив представник позивача в судовому засіданні, жодних претензій до самої процедури такого віднесення позивач не має, також позивач не заперечує, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» певна уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банку має певні повноваження, в межах яких і діє.

Вирішуючи питання про юрисдикцію розгляду даного спору в поряду ЦПК України представник позивача наполягав на тому, що спірні правовідносини слід вирішувати саме в рамках ЦПК України, оскільки жодних претензій до суб`єкта владних повноважень позивач не має.

Однак, позивач вважає, що така особа - уповноважена на ліквідацію ПАТ «МКБ» чинить перешкоди у користуванні вищезазначеними грошовими коштами позивачу. Неодноразово суд намагався з`яяясувати, яким чином такі перешкоди чиняться та яким чином слід, в разі наявності таких перешкод, їх усунути, залишаючи як позов без руху, так і під час судового розгляду неодноразово повертаючись до цього питання, проте відповіді на ці питання представник позивача не надав.

На запитання суду, чи відомо представнику позивача та самому позивачу, які повноваження передбачені спеціальним законом для такої уповноваженої особи в момент ліквідації банку та чи ознайомлені вони із процедурою повернення грошових коштів, які були внесені за депозитними договорами, відповів, що це не має значення, і за будь-яких умов такі обмеження у користуванні своєю власністю є недопустимими.

Також представник позивача не заперечував, що позивач отримала гарантовану суму в розмірі 200 000,00 грн.

Просив задовольнити позов і надати можливість позивачу вільно користуватися належними їй грошовими коштами, які перебувають на рахунках у банку.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, наполягав на тому, що в даному конкретному випадку слід керуватися спеціальним законодавством. Тобто, гарантовану суму вкладу позивач вже отримала, решту - вона отримає в порядку черговості під час процедури ліквідації банку. Таким своїм правом вона скористалася, оскільки після розміщення відповідного оголошення була включена до реєстру кредиторів - 4 черги.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Так, визначеним позивачем предметом даного позову, на чому представник позивача неодноразово наголошував в судовому засіданні, є вимога про усунення перешкод в користуванні належними як зазначає позив їй грошовими коштами в розмірі 644 317,79 грн. та 179 865,40 доларів США, що знаходяться на рахунка ПАТ «МКБ». В той же час, вимога про стягнення будь-яких сум останнім не порушується зараз, як не порушувалася безпосередньо перед відповідачем раніше. Крім того, залишається незрозумілим яким чином уповноважена особа Фонду гарантування вкладів чинить позивачу перешкоди в користуванні грошовими коштами. Вбачається, що такі «перешкоди» в розумінні позивача та її представника виникають з підстав, передбачених спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте в такому випадку слід зауважити, що самому позивачу слід суворо дотримуватися положень даного закону і отримати грошові кошти в тому порядку, який ним самим прямо передбачений.

Так, судовим розглядом встановлено, що 23.06.2014, 18.06.2014 та 28.02.2014 між позивачем та ПАТ «МКБ» укладено три договори банківського вкладу, на підставі яких позивачем на рахунках в банку розміщено відповідно 594 030,88 грн., 250 286,91 грн. та 179 865,40 доларів США (а.с.9-22)

Всі вклади на вимогу.

24.06.2014 позивач звернулася до ПАТ «МКБ» із заявою про повернення суми вкладу у вищенаведених розмірах (а.с.24-26)

Листом від 01.04.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «МКБ» повідомила позивача про те, що повернення таких сум відбувається виключно на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто виплачується гарантована сума вкладу, а решта - в порядку черговості під час ліквідації банку (а.с.23)

Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», ОСОБА_4 строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

09.11.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №202 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «МКБ» та делегування повноважень ліквідатора банку» ОСОБА_5.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №356 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «МКБ» та делегування повноважень ліквідатора до 19.03.2018 включно ОСОБА_5

Згідно ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом визначаються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб. Відносини, що виникають з приводу створення, функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Положення статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчать про те, що за умови початку процедури ліквідації банку застосовуються норми спеціального закону і вимоги кредиторів задовольняються в порядку черговості в межах ліквідаційної процедури.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку було опубліковано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті «Голос України» від 26 березня 2015 року, відповідно вимоги кредиторів банку приймалися до 24 квітня 2015 року включно (п.5 ч.3 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»)

Сторонами визнається, що позивачу була виплачена гарантована сума вкладу в розмірі 200 000,00 грн., а також те, що позивача включено до реєстру кредиторів на надлишок суми (за межами виплачених 200 000,00 грн.)

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено порядок спрямування уповноваженою особою Фонду коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку на задоволення вимог кредиторів та встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, положення статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчать про те, що за умови початку процедури ліквідації банку застосовуються норми спеціального закону і вимоги кредиторів задовольняються в порядку черговості в межах ліквідаційної процедури.

Суд погоджується із доводами відповідача, що до спірних правовідносин слід застосовувати даний спеціальний закон, який виключає можливість задоволення вимог позивача в судовому порядку в разі початку ліквідаційної процедури.

Крім того, в матеріалах справи міститься інформація про те, що позивачу в межах гарантовано суми вкладу була виплачена сума в розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленої на цей день (200 000,00 грн.), незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно ч.2 ст.26 даного закону, вкладник набуває право на одержання суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування всієї суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених НБУ на день початку процедури виведення Фонду з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 даного закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач для отримання решти грошових коштів за депозитними вкладами обрала неналежний спосіб захисту звертаючись до суду саме із таким позовом із таким визначеним нею предметом.

Задоволення її вимог вже здійснюватиметься у 4-у чергу відповідно до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» ОСОБА_5, третя особа Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», про усунення перешкод у користуванні майном, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя - В.С. Кицюк

Повний текст виготовлено 13 червня 2016 року