Справа № 357/831/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/5269/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 06.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Заявлені вимоги мотивував тим, що 07 липня 2008 року укладено кредитний договір № 202КМ_В із ОСОБА_2, за яким банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 32000 євро на термін до 14 червня 2013 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_2, однак останній не здійснював погашення заборгованості належним чином та визначений договором строк. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року було стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача 39727,30 євро, однак зобов'язання після цього залишалось невиконаним. Виконання зобов'язання за даним договором забезпечене договором поруки, укладеним із ОСОБА_3 Уточнивши позовні вимоги у вересні 2016 року, просив стягнути із відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за період з 07 квітня 2010 року по 13 листопада 2015 року у розмірі 61533,28 євро., що еквівалентно 1588362,42 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що 28 квітня 2011 року із відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 39727,30 грн., яка склалася станом на 07 квітня 2010 року. 10 вересня 2013 року ОСОБА_2 на підтвердження того, що має прострочку у кількості 1263 дні, передав предмет застави - транспортний засіб на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк», про що було складено акт прийому-передачі, а 02 березня 2015 року було здійснено зарахування коштів у розмірі 3538,48 євро до банку від продажу автомобіля, які спрямовані на погашення заборгованості. Крім того, факт укладення договору поруки з ОСОБА_3 встановлено заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року та не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 07 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 202КМ_В, за яким банк зобов'язався надати позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2 даного договору, на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим договором в повному обсязі. Сума кредиту 32000 євро, термін повернення кредиту відповідно до графіка погашення, але не пізніше 14 червня 2013 року. Призначення кредиту - купівля транспортного засобу.

Пунктом 6.8 кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за даним договором встановлюється тривалістю п'ять років.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року у справі № 2-5020/11 за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості позов задоволено, стягнуто солідарно на користь банку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 463959,82 грн. (еквівалент 39727,30 євро).

10 вересня 2013 року ОСОБА_2, маючи заборгованість по кредиту № 202КМ_В в сумі 32000 євро зі строком прострочки 1263 днів, передав в заставу ПАТ «КБ «ПриватБанк» автомобіль за актом, підписаним представником банку.

В матеріалах справи наявний договір поруки № 202КМ_В/Р від 07 липня 2008 року, згідно якого ОСОБА_3 відповідає за кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором № 202КМ_В в тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_2

Згідно висновку експерта Київського обласного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/4-05/247 від 24 червня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Поручитель» договору поруки № 202КМ_В/Р від 07 липня 2008 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

13 грудня 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направив на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд першої інстанції виходив із того, що строк кредитного договору закінчився ухваленням заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року, правовідносини припинені, зокрема, щодо сплати чергових платежів, нарахування відсотків, а тому позивач безпідставно нараховував заборгованість за процентами за користування кредитом та неустойки. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції також прийшов до висновку, що позивач мав право заявити вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої після винесення судом рішення в порядку ст. 625 ЦК України, які заявлені не були. Крім того, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості з врахуванням сум дострокового стягнення за рішенням суду.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 6.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. При порушенні позичальником зобов'язань, передбачених п. 2.2.7, 2.2.8, 2.3.11 цього договору позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2 % від суми отриманого кредиту.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, із позичальника на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії.

Така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 2-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача, останній надав суду розрахунок заборгованості станом на 13 листопада 2015 року, яким враховані всі сплати відповідача за кредитним договором, грошові кошти, які надійшли від реалізації предмета застави (3538,48 євро), а також детально висвітлена інформація щодо нарахування процентів за користування кредитом та неустойка за період часу з 07 квітня 2010 року до 13 листопада 2015 року, згідно якого залишок заборгованості за тілом кредиту - 0 євро, загальний залишок заборгованості за процентами 24419,14 євро, загальна сума нарахованої пені за вказаний період часу 37114,14 євро, штраф (фіксована частина) 10,17 євро, штраф (процентна складова) 3076,66 євро.

Судом першої інстанції даний розрахунок детальному аналізу не піддав і виходив із його неузгодженості із попереднім розрахунком.

Разом із тим, на а. с. 131 знаходиться зведена таблиця загальної і стягнутої рішенням суду заборгованості ОСОБА_2

Так, непогашеною залишається прострочена заборгованість в розмірі 19040,92 євро, яка була в повному обсязі разом із поточною стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року і повторному стягненню не підлягає.

Заборгованість за відсотками складає 30803,59 євро, із якої рішенням суду стягнуто 6384,45 євро, залишок, що підлягає стягненню - 24419,14 євро.

Заборгованість за пенею складає 38749,67 євро, із якої рішенням суду стягнуто 1635,53 євро, залишок, що підлягає стягненню - 912265,56 грн. (еквівалент 37114,14 євро).

З урахуванням вищевикладеного розмір поточної заборгованості ОСОБА_2 дійсно складає 61533,28 євро, заявлених позивачем у заяві про уточнення позовних вимог.

Факт наявності та розмір заборгованості відповідачами не спростовані, а тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором на користь позивача.

Колегія суддів враховує, що при уточненні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» також зазначав розмір штрафу (10,17 євро та 3076,66 євро) як складові частини заборгованості, однак сума штрафу перевищує суму заборгованості 61533,28 грн., яку позивач просив стягнути, а на стадії апеляційного перегляду уточнення позовних вимог ЦПК України не передбачене.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо солідарного стягнення заборгованості із відповідачів, колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово.

При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

На підтвердження факту укладення договору поруки позивач надав договір поруки, підписаний ОСОБА_3 (а. с. 17).

Разом із цим відповідно до исновку експерта Київського обласного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/4-05/247 від 24 червня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Поручитель» договору поруки № 202КМ_В/Р від 07 липня 2008 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_3 підписував договір поруки, отже зобов'язань щодо солідарної відповідальності перед позивачем у нього не виникло, у зв'язку із чим позов в частині вимог до цього відповідача не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення обставин укладення договору поруки рішенням суду колегія суддів відхиляє, оскільки рішення є заочним і у відповідача не було можливості заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 в розмірі 24419,14 євро заборгованості по процентам за користування кредитом, 912265,56 грн. пені, що еквівалентно в цілому 1512488,02 грн. за ставкою НБУ 24,58 грн. за 1 євро згідно із уточненими позовними вимогами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати 22564,91 грн. за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із 24419,14 євро заборгованості по процентам за користування кредитом, 912265,56 грн. пені, що еквівалентно в цілому 1512488,02 грн.

В іншій частині позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» судові витрати 22564,91 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.