Номер провадження: 22-ц/785/7876/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановила:

27.07.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеною заявою, у якої просив встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6, померлого 09.02.2016 року, з 24.05.2011 року по 02.07.2014 року та 28.07.2016 року ухвалою суду провадження у справі було відкрито.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року вказану заяву було залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права ставиться питання про скасування ухвали і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не взято до уваги те, що мало місце оспорювання заінтересованою особою факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а не права, що породжується у звязку із встановленням даного факту. Також зазначив, що висновок суду про те, що мета встановлення вищезазначеного юридичного факту не несе жодних очевидних юридичних наслідків, тобто виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника, є помилковим, оскільки встановлення факту проживання однією сімєю заявника та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу породжує юридичні наслідки, а саме особисте немайнове право особи на сімю. Крім того, ОСОБА_3 вважає, що встановлення даного факту не породжує спір про право власності на житловий будинок, що належав ОСОБА_6 і на даний час входить у повному обсязі у перелік спадкового майна, оскільки на його думку саме по собі встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу не породжує для ОСОБА_2 права сумісної власності на будинок.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, районний суд виходив з наступного.

Відповідно до наданих у листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснень, вбачається що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду. При цьому факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (ч. 4 ст. 256 ЦПК України).

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

З наведених обставин провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з наданих представником заявника пояснень у судовому засіданні вбачається наявність спору про проживання заявника та ОСОБА_6 однією родиною без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки у період з 24.05.2011 року по 02.07.2014 року, між ОСОБА_2, та спадкоємцями майна померлого. Крім того з наданих до суду доказів вбачається, що з встановлення вказаного факту, що має юридичне значення, випливає спір про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Планетна, 38-А, що було набуто у власність ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 02.07.2012 року, що на теперішній час у повному обсязі входить у перелік спадкового майна.

Крім того районний суд окремо зазначив про те, що наведена представником заявника мета встановлення вказаного вище факту «захист права на правову визначеність щодо факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вказаний період з вказаною особою», не тягне за собою жодних очевидних юридичних наслідків, тобто виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Таким чином, приймаючи до уваги надані Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 пояснення та заперечення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність спору між заявником та заінтересованими особами та про те, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги що встановлення даного факту не породжує спір про право власності на житловий будинок, що належав ОСОБА_6 і на даний час входить у повному обсязі у перелік спадкового майна, оскільки саме по собі встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу не породжує для ОСОБА_2 права сумісної власності на будинок спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п. 1.1 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Згідно з п. 2.1 Глави 11 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва нотаріус вимагає документ, який посвідчує шлюбні відносини, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрав законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Таким чином, ухвала суду про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у період з 24.05.2011 року до 02.07.2014 року є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на половину спірного будинку, оскільки право власності на нього було зареєстровано саме в цей період.

Це призведе до зміни обсягу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, оскільки половину будинку буде виключено зі складу такого майна. Оскільки інші спадкоємці померлого, у тому числі ОСОБА_5, проти цього заперечують, з таких правовідносин бачається майновий спір про право власності на половину будинку за адресою: м. Одеса, вул. Планетна, 38-а.

Встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 потягне за собою правові наслідки - встановлення спільної сумісної власності цих осіб на майно, набуте під час проживання однією сімєю - незалежно від тієї мети, з якою заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення такого факту. Права особи існують незалежно від того, чи реалізує особа ці права; навіть якщо метою звернення заявниці до суду не було визнання за нею із померлим права спільної сумісної власності на майно і вона не збирається отримувати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні, це не скасовує настання правових наслідків у вигляді набуття нею права на таку частку.

Проте навіть вказана в апеляційній скарзі мета заявниці - «захист свого особистого немайнового права, що забезпечує природне існування фізичної особи, а саме, передбачене ст. 291 Цивільного кодексу України та ст. 4 Сімейного кодексу України, право особи на сімю», суперечить меті, вказаній безпосередньо у заяві про встановлення юридичного факту, поданій до суду першої інстанції.

Як вже було зазначено, згідно наданих у листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснень, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право.

Період, у якому заявниця просить встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_6, становить менше пяти років; з її вимог вбачається явний спір про право.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Разом з тим колегія суддів роз'яснює позивачу його право звернення до суду з аналогічними вимогами у порядку позовного провадження.

Керуючись п.9 ч.1 ст.207, ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7