Справа №150/127/15-ц
Провадження по справі №6/150/5/16
УХВАЛА

22 червня 2016 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

у складі головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі: Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи /боржника/ у праві виїзду за межі України до виконання своїх обовязків, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернівецького РУЮ ОСОБА_1 надійшло подання про тимчасове обмеження особи /боржника/ у праві виїзду за межі України до виконання своїх обовязків.

Вимоги, викладені в поданні мотивовані тим, що на виконанні у відділі ДВС Чернівецького РУЮ перебуває виконавче провадження за №49885129 від 21 січня 2016 року щодо виконання виконавчого документу №Ф 25 У від 05.03.2013 року - вимоги про сплату боргу, виданого Управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов*язкове державне соціальне страхування в розмірі 4572,42 грн.

Станом на 18.03.2016 року рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень. Боржником в добровільному порядку борг не сплачується, а тому з метою фактичного виконання боржником своїх боргових зобовязань перед стягувачем, державний виконавець з метою повного виконання боржником рішення суду просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, до виконання ним своїх зобовязань.

В судовому засіданні державний виконавець відділу ДВС Чернівецького РУЮ Вінницької області ОСОБА_1 подання підтримала, зазначивши, що станом на день розгляду подання заборгованість ОСОБА_2 перед УПФУ становить 4572,42 грн., майна, на яке можливо було б звернути стягнення у ОСОБА_2 немає, що є вагомими підставами для задоволення подання шляхом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду. Крім того, зазначила, що при виїзді державного виконавця по місцю реєстрації боржника встановлено, що ОСОБА_2 відсутній та зі слів батьків перебуває на заробітках у ОСОБА_3.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в задовленні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є боржником по виконавчому провадженню №49885129 від 21 січня 2016 року щодо виконання виконавчого документу №Ф 25 У від 05.03.2013 року - вимоги про сплату боргу, виданого Управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов*язкове державне соціальне страхування в розмірі 4572,42 грн./а.с.6, 7/.

Так, відповідно до вимоги про сплату боргу від 05.03.2013 року Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області вимагало сплати ОСОБА_2 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов*язкове державне соціальне страхування, які підлягають сплаті в десятиденний строк з дня одержання вказаної вимоги. У разі несплати суми недоїмки, зазначеної в пункті 1 вимоги, дана вимога передається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати набрання чинності вимоги про сплату боргу. Датою набрання чинності про сплату боргу є 28.03.2013 року /а.с. 6/.

З показів державного виконавця, наданих в судовому засіданні слідує, що боржником самостійно вимогу Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області від 05.03.2013 року виконано не було.

Відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення.

Зокрема, вжито наступних заходів: перевірено майновий стан боржника, шляхом направлення запитів до органів реєстрації рухомого, нерухомого майна, а також органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України /а.с.15, 16, 18, 23, 24, 25/.

Державний виконавець вказує на те, що ним було вчинено усіх виконавчих дій для виконання рішення суду, крім того, боржник свідомо ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань, тому державний виконавець вважає, що є всі законні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду.

Відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Крім цього, особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено, що боржник вчиняв будь-які дії /бездіяльність/, спрямовані на невиконання відповідного боргового зобовязання у виконавчому провадженні коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості /наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо/ і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини /непереборної сили, події, тощо/.

Крім того, суд не погоджується з вказаними висновками державного виконавця, так як саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку та наявність статусу боржника у виконавчому провадженні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків та слугувати підставою для тимчасового обмеження останнього у праві виїзду.

Крім того, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати території України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, а також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, суд приходить до висновку про те, що задоволення подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду буде порушувати гарантоване йому Конституцією України, Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ратифіковані Верховною Радою України, право на вільне пересування.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга про апеляційне оскарження ухвали суду подаються до апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області.

Суддя: Цимбалюк Л.П.