АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 663/2070/15-ц Головуючий в І інстанції: Кустов О.Ю.
Справа №22-ц/791/1216/2016 Доповідач: Борко А.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року червня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року у цивільній справі за позовом кредитної спілки "Громада" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року КС «Громада» звернулась у суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 30.10.2009 року був укладений кредитний договір № 346 між позивачем та ОСОБА_3 строком дії до 25.10.2010 року. Пунктом 1.1. вищевказаного договору встановлено, що позичальнику (ОСОБА_3С.) надається кредит у сумі 68000,00 грн., плата за користування кредитом становить 51,2 % річних від суми залишку кредиту. Внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору, КС «Громада» подала позов до Скадовського районного суду Херсонської області про стягнення заборгованості за кредитом. 21.06.2011 року вищезазначеним судом ухвалено рішення, яким стягнуто на користь позивача солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором у сумі 102193,21 грн., яка утворилась станом на 27 жовтня 2010 року. ОСОБА_3 проводив часткове погашення, а тому станом на 13.07.2015 року заборгованість по кредиту складала 63817,00 грн., з них 36800,00 грн. по тілу кредиту та 27017,00 грн. по сплаті відсотків. У звязку із непогашенням заборгованості до 13.07.2015 року сума боргу становить 208524,51 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 63817,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 112692,50 грн., суми 3% річних 6603,08грн. та суми інфляційних витрат 25411,92 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань укладені три договори поруки з поручителями: ОСОБА_4, ОСОБА_5; ОСОБА_6, ОСОБА_7; ОСОБА_8 У звязку з наведеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КС«Громада» заборгованість за кредитом у сумі 144707,51 грн., що складається із заборгованості з сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 112692,5грн., суми 3% річних у розмірі 6603,08 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 25411,92 грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року позов кредитної спілки «Громада» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Кредитної спілки «Громада» (п/р № 9166 ПАТ «Кристалбанк», МФО 339050, ), розташованої за адресою: вул. Робоча, 52 м. Херсон, заборгованість за кредитом за період з 28.01.2010 року по 13.07.2015 року в розмірі 144707,51 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 112692,50 грн., суми 3 % річних в розмірі 6603,08 грн., суми інфляційних витрат в розмірі 25411,92 грн.

У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Громада» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Громада» сплачений судовий збір у розмірі 1447,07 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно прийшов до зазначених вище висновків про стягнення заборгованості у загальному розмірі - 144707,51 грн. за період з 28.01.2010 року по 13.07.2015 року з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №346 від 30.10.2009 року укладеного між КС «Громада» та ОСОБА_3, спілка як кредитодавець надала останньому як позичальнику кредит в сумі 68000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязався повернути кредит відповідно до умов передбачених цим договором та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1). Цільове призначення кредиту: рефінансування (п. 1.2). Строк договору становить 12 місяців, тобто, з 30.10.2009 року по 30.09.2010 року (п. 1.3). За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти передбачені п. 3.1 договору (1.4). Плата за користування кредитом становить 51,2% річних від суми залишку кредиту (п. 3.1). В п. 3.4 передбачено графік погашення кредиту згідно якого тіло кредиту та відсотками мали бути погашені позичальником 25.10.2010 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, для забезпечення виконання позичальником зобовязань за вищезазначеним договором були укладені договори поруки: №346п між КС «Громада» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; №346/1п між КС «Громада» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7; №346/2п між КС «Громада» та ОСОБА_3, ОСОБА_8

Згідно до п. 1, 1.1 вказаних договорів поруки, поручителі зобовязалися перед кредитором у повному обсязі відповідати по зобовязаннях ОСОБА_3 позичальника, що виникають із кредитного договору №346 від 30.10.2009 року. Відповідальність поручителів настає у випадку, коли позичальник не виконує, або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання перед кредитором за кредитним договором (п. 2.1). Договори вступають в силу з моменту їх підписання позичальником та поручителями і діють протягом трьох років після закінчення зобовязань позичальника та поручителів перед кредитором по кредитному договору (п. 3.1).

Як встановлено вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області у справі №2-643/11 від 21.06.2011 року з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КС «Громада» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №346 від 30.10.2009 року станом на 27.10.2010 року в сумі 102193,21 грн. яка складається з заборгованості з тіла кредиту в розмірі 67776,74 грн. та заборгованості з відсотків в розмірі 34416,47 грн. Розстрочено виконання рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, КС «Громада» повідомила відповідачів про наявність заборгованості, яку просить стягнути у вказаному позові, вимагала її погасити добровільно (листи вих. №1651-1656 від 05.06.2015 року).

Відповідно до положень п. 1.2 кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є рефінансування.

Згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Так, відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що доводи ОСОБА_3 про неправомірне збільшення суми боргу порівняно з фактичним розміром його заборгованості та заборгованості його синів також не підтверджені належними та допустимими доказами та не прийняв ці доводи до уваги.

Згідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Колегія суддів, крім того, враховує наявність судового рішення, яке набрало законної сили і ніким не було оскаржене про стягнення з відповідачів заборгованості за вищевказаним кредитним договором, часткове погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_3 вже після рішення суду, не зявлення ним протягом 2009-2015 років позову про визнання вказаного договору недійсним.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-1206цс15 від 23.09.2015 року вбачається, що згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Виходячи із положень, встановлених у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-37цс15 статтею 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-369цс15 згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

На думку колегії суддів, у звязку із тим, що у відповідача ОСОБА_3 наявна заборгованість з відсотків, а також приймаючи до уваги обґрунтування позивачем позовних вимог з посиланням на норми ст.1054 ЦК України, згідно з ч.2 якої, до правовідносин кредиту застосовуються положення щодо правовідносин позики, в тому числі і ст. 1048, 1049 ЦК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано вважає, що вказані правові позиції підлягають застосуванню у вказаній справі, у звязку із чим заперечення відповідачів щодо обмеженості нарахування процентів та штрафних санкцій лише строком дії кредитного договору суперечать закону, договору та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України), а також з певними подіями(фактами), які свідчать про порушення прав особи. Оскільки умовами кредитного договору від 30.10.2009 року, а саме п.3.4 встановлено повернення боргу до певної дати, а саме до 25.10.2010 року, то, як вірно зазначено судом першої інстанції, у вказаних правовідносинах строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі має обчислюватись із закінченням строку на який позивачем відповідачу ОСОБА_3 надавалися кредитні кошти, а саме з 26.10.2010 року.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції з підстав передбачених законом встановлено, що КС «Громада» 02.11.2010 року обґрунтовано звернулася з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості чим перервала строк позовної давності, що передбачено ч. 2 ст.264 ЦК України.

Як вбачається із квитанцій від 27.09.2011 року та від 22.08.2012 року, прибуткового касового ордеру №9251 від 23.08.2012 року, а також особового рахунку ОСОБА_3 останній здійснював погашення заборгованості за кредитом, тобто вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, чим також переривав строк позовної давності, що передбачено ч.1 ст.264 ЦК України.

З підстав зазначених вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_3 заборгованості по сплаті відсотків, суми 3% річних, а також інфляційних витрат за період з 31 липня 2012 року по 13 липня 2015 року у загальному розмірі 80301,72 грн.(яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 55122,12 грн., суми 3% у розмірі 3311,8 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 21867,8 грн.).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у своїй заяві від 15.12.2014 року до КС «Громада» ОСОБА_3 визнав наявність заборгованості, чим також переривав строк позовної давності, що передбачено ч.1 ст.264 ЦК України.Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 періодично проводив часткове погашення заборгованості, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії прибуткових касових ордерів від 23.08.2012 року ( а.с.186) та квитанції (а.с.188 ), а також розрахунок стягнення заборгованості наданий представником КС «Громада».

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності КС «Громада» не пропущено.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу та є обґрунтованими доводи відповідачів про припинення поруки внаслідок закінчення строку на який її було встановлено, що було обґрунтовано відображено у рішенні суду першої інстанції, оскільки, згідно до положень правової позиції Верховного Суду України у справі №6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Отже, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі).

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Будучи за своєю правовою природою зобовязанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобовязань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У звязку з тим, що порука є строковим зобовязанням, чіткий строк дії договору поруки у договорах не визначений, а повне погашення заборгованості позичальником та поручителями може і не відбутися (тобто це не є вказівкою на подію яка має неминуче настати), не може вважатися таким строком і вказівка на повне виконання сторонами своїх зобовязань за договором, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилася.

Доводи представника позивача про те, що строк поруки встановлений в договорі і складає три роки після повного погашення заборгованості за кредитним договором, судом першої інстанції обґрунтовано не були прийняті до уваги, оскільки таке погашення може і не відбутися, а дія поруки протягом невизначеного строку (безстроково) суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Проте, на думку колегії суддів, судом першої інстанції передчасно прийнято рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за період з 28.01.2010 року по 13.07.2015 року у загальному розмірі -144 707,51 грн. Зазначене рішення суду першої інстанції з підстав зазначених вище на думку колегії суддів необхідно змінити, зменшивши розмір стягнення заборгованості із ОСОБА_3 на користькредитної спілки «Громада» з 144707,51 грн. до 80301,72 грн. (яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 55122,12 грн., суми 3% річних у розмірі 3311,8 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 21867,8 грн.) та зазначити період стягнення з 31 липня 2012 року по 13 липня 2015 року в межах трирічного строку з урахуванням дати проведення позивачем розрахунків по 13.07.2015 року та дати звернення до суду із позовними вимогами - 31.07.2015 року.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користькредитної спілки «Громада» з 1447,07 грн. до 803 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно з вимогами ст.88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, приймаються до уваги колегією суддів частково.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.88,303, 307,309 ЦПК України,колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 березня 2016 року - змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користькредитної спілки «Громада» з 144707,51 грн. до 80301,72 грн. (яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 55122,12 грн., суми 3% річних у розмірі 3311,8 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 21867,8 грн.).

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користькредитної спілки «Громада» з 1447,07 грн. до 803 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді В.О. Бездрабко

ОСОБА_1