Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4989/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

28 жовтня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, КП «Придніпровська СУБ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 03.09.1978 року був прийнятий на роботу до Житлово експлуатаційного обєднання Придніпровського району м. Черкаси. На підставі ордеру №32 від 30.01.1980р. засилився у службову квартиру АДРЕСА_1. Разом з ним у вказану квартиру також заселились ОСОБА_4 (дружина) та позивач ОСОБА_3М, (син). ОСОБА_2 почав проживати у вказаній квартирі з дня його народження. А саме з ІНФОРМАЦІЯ_1. 16.07.1985 року позивач ОСОБА_1 звільнився з ЖЕО Придніпровського району м. Черкаси за власним бажанням. Відповідно до положення ст..ст. 61,64,124, 125 ЖК України строк договору найму службового жилого приміщення при цьому закінчився, а він та члени його сім'ї, зокрема і позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підлягали виселенню зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Однак цього питання про спірної кватири без надання іншого жилого приміщення. Цього питання про виселення позивачів зі спірної квартири ні Черкаська міська рада, ні її виконавчі органи, ні ЖЕО не ставили. Жодних вимог чи позовів з цього приводу власник квартири відповідач до позивачів не предявляв. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживаючий у спірній квартирі з 01.02.1980 року, а зареєстровані з 09.01.1981 року. Позивач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі з 11.07.1989 року, а зареєстрований з 13.09.1989. Всі позивачі проживають в даній квартирі по теперішній час. З 16.07.1985 року строк договору найму жилого приміщення спірної квартири закінчився. Строк позовної давності за позовом про вселення позивачів закінчився 17.07.1988 року. Отже всі позивачі добровільно заволоділи спірною квартирою і продовжують нею відкрито, безперервно володіти протягом більш ніж п'ятнадцять років кожний. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заволоділи спірною квартирою на підставі договору найму службового жилого приміщення, який на даний час припинився. Для них строк набувальної давності відраховується з моменту закінчення вказаного строку позовної давності, тобто з 11.07.1989 року. А позивач ОСОБА_2 заволодів спірною квартирою з моменту народження, тобто з 11.07.1989 року. Таким чином пятнадцятирічний строк набувальної давності для позивачів має відраховуватися з 01.01.2004 року і відповідне право на спірну квартиру виникло у них з 01.01.2016 року. Просив суд визнати право спільної часткової власності за ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках , а саме по 1/3 кожному.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги остаточні підтримав та просив їх задоволити, а саме визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3. Та зазначив, що згідно до відомостей трудової книжки був звільнений з 07.06.1982 року.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити з зазначених у позові підставах.

Представник відповідача ЧМР в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову зазначивши, що пропущено строк позовної давності позивачем 3 роки та з 1985 року позивач повинен був звільнити дану квартиру з моменту звільнення з роботи. Вважають, що володіння квартирою було не добросовісне.

Представник відповідача КП «Придніпровська СУБ» в судовому засіданні вважає, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не пропрацював більше 10 років на підприємстві, щоб отримати право на службове житло.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 судове засідання не зявилися, до початку надали заяви від 22.09.2016, в яких просили розглянути справу без їх участі, та проти задоволення позову не заперечують.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали встановив наступне.

З наданої копії трудової книжки вбачється, що позивач ОСОБА_1 03.09.1978 був прийнятий на роботу до Житлово експлуатаційної контори 9 м. Черкаси та був звільнений 16.07.1985.

Відповідно до копії ордеру №32 від 30.01.1980 року позивачу ОСОБА_1 було надане службове жиле приміщення (квартира АДРЕСА_1) на період роботи на посаді слюсара-сантехніка в ЖЕК 9. Як зазначено у примітці до ордеру у випадку припинення роботи в даній організації зазначене службове приміщення повинно бути звільнено усіма проживаючими в місячний строк. Так, до вказаної квартири разом з позивачем поселились ОСОБА_4 дружина та ОСОБА_3 син.

Отже, ОСОБА_1 та його сини вселилися в дану квартиру, але після звільнення з роботи позивача без законних для цього підстав продовжують там проживати.

Згідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ч.2ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Згідно до п. 15 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УСРС від 04.02.1988 №37, службове приміщення надається н час виконання ними обовязків, які потребують проживання в такому приміщенні.

Як роз»яснено у п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, право власності на чуже майно набувається за набувальною давністю лише за сукупності всіх цих обставин.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Окрім цього, судом встановлено, що на даний час спірна квартира перебуває у комунальній власності міста, тобто є власністю територіальної громади м. Черкаси та має статус службової.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Оцінивши надані заявником докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,212,214,215, 218 ЦПК України, ст. ст. 344 УК Укрїни , 58 ЖК України ,суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Кп «Придніпровська СУБ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може були оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_6