Дата документу 30.06.2016
Справа № 320/3158/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

при секретарі Горбань Н.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання договору поновленим,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання договору поновленим.

Позовна заява обґрунтовується тим, що відповідно до розпорядження голови Мелітопольської райдержадміністрації від 24 грудня 2004 року №1213 їй було надано в оренду земельну ділянку із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, площею 19,9995 га ріллі для організації та ведення фермерського господарства. 21 січня 2005 року на виконання цього розпорядження було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у ДП «Мелітопольський районний центр державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 03 від 03 лютого 2005 року. Згідно п. 2.1 договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2005 року договір укладається на термін 10 років з моменту його державної реєстрації, тобто до 03 лютого 2015 року. Після цього земельна ділянка була передана їй за актом приймання - передачі та вона приступила до її використання. Весь період часу, протягом якого вона орендувала вищевказану земельну ділянку, вона своєчасно та в повному обсязі сплачувала орендну плату, використовувала земельну ділянку тільки за її цільовим призначенням. На виконання умов вищевказаного договору та з метою поновлення його дії, листом від 29 грудня 2014 року, який відповідач отримав 14 січня 2015 року, вона звернулась до відповідача, з листом - повідомленням про поновлення дії договору оренди. Серед інших додатків до листа - повідомлення мався проект додаткових угод до договору оренди. Однак на відповідну заяву відповіді їй так і не надійшло, а тому їй не відомо яке рішення з цього приводу відповідачем приймалось. Весь цей час вона продовжує користуватися цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, вчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату на умовах визначених договором та додатковими угодами, виконує інші обовязки покладені на неї договором. Протягом одного місяця після закінчення строку дії договору листа - повідомлення від орендодавця про заперечення у його поновленні їй не направлялось та нею не отримувалось. Таким чином, вона зазначає, що договір оренди земельної ділянки від 21 січня 2005 року, який зареєстровано у ДП «Мелітопольський районний центр державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 03 від 03 лютого 2005 року, для організації та ведення фермерського господарства, підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені відповідним договором, а також просить визнати за нею право користування на вказану земельну ділянку за цим договором, на той самий строк і на тих самих умовах.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, повністю підтримав доводи позовної заяви та зазначив, що відповідно до ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Оскільки, договір оренди землі було зареєстровано 03 лютого 2005 року, то договір діє до 03 лютого 2015 року. Тому, починаючи з 04 лютого 2015 року, орендодавець при запереченні у поновленні договору, повинен був надіслати листа-повідомлення про свої заперечення у поновленні договору. Такого листа ОСОБА_3 не находило. До сьогоднішнього дня, вона продовжує належним чином користуватись вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням, сплачує оренду плату в повному обсязі, виконує інші обовязки покладені на неї договором. Тому, цей договір є поновленим, на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на той самий строк і на тих самих умовах.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи тим, що фермерське господарство «Зезуля» з порушенням п.п. 2.2 договору оренди звернулось з листом-повідомленням на адресу відповідача з проханням поновити договір оренди землі на 25 років та встановити орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказаний лист - повідомлення було отримано відповідачем 14 січня 2015 року. Таким чином, позивач порушила вимоги п.2.2 договору, яким передбачено, що орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію та укласти додаткову угоду. 02 лютого 2015 року Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області листом №32-8-0.1-0438/2-15 відмовило позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2005 року, у звязку зі збігом терміну визначеного для подачі листа-повідомлення про поновлення договору, оскільки останнім днем звернення орендаря з клопотанням про поновлення договору є 03.12.2014 року. Отже, станом на момент розгляду листа-повідомлення ФГ «Зезуля» про поновлення договору оренди землі, право на укладання договору оренди на новий строк припинилось. Крім того, вважає, що переважене право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обовязок на переукладення договору оренди. Також, вважає, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувала обовязки за договором про оренду землі, оскільки, як землекористувач, не виготовила агрохімічного паспорту поля, чим порушила ст. 35 Закону України «Про охорону земель». Крім того, ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендаря, який належним чином виконував обовязки за умовами договору, на укладення договору оренди землі на новий строк, а ОСОБА_3 не довела факт належного виконання своїх обовязків за умовами договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Вказану обставину також передбачає ст. 93 Земельного кодексу України.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обєктом оренди є земельна ділянка.

21 січня 2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, площею 19,9995 га ріллі для організації та ведення фермерського господарства. Згідно пункту 2.1 вищевказаного договору договір оренди земельної ділянки укладається на 10 років і набуває чинності з дати його державної реєстрації (а.с.6).

21 січня 2005 року орендодавець Мелітопольська районна державна адміністрація передав, а орендар ОСОБА_3 отримала вищевказану земельну ділянку, що підтверджується актом приймання-передачі за договором оренди від 21 січня 2005 року (а.с.7).

03.02.2005 року вказаний договір було зареєстровано ДП «Мелітопольський районний центр державного земельного кадастру», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі зроблено запис за №3 (а.с.6, оборотна сторона).

На виконання п.1.3 договору, 11 листопада 2005 року було зареєстровано ФГ «Зезуля», що підтверджується копією статуту.

Пунктом 2.2 договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі»

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-3цс15), 18 березня 2015 року (справа № 6-4цс15) та 25 лютого 2015 року (справа № 6-10цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 на імя Головного управління Держземагентсва в Запорізькій області направила лист-повідомлення №96 від 29.12.2014 року про поновлення дії договору оренди на 25 років та встановлення орендної плати у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного коефіцієнту індексації в рік. Серед інших додатків до листа - повідомлення мався проект додаткової угоди до договору оренди (а.с.8).

Вказаний лист-повідомлення було отримано уповноваженою особою Головного управління Держземагентсва в Запорізькій області 14.01.2015 року (а.с.8).

До посилань представника відповідача на порушення позивачкою умов п. 2.2 договору оренди, а саме строку звернення з клопотанням про продовження дії договору оренди, як на підставу для відмови у поновленні договору оренди землі, суд відноситься критично, оскільки статтею ст. 33 Закону України визначено обовязок орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, повідомити про це орендодавця у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Строк дії договору оренди землі спливав 03.02.2015 року, тому звернутись до орендодавця ОСОБА_3, за Законом України «Про оренду землі», мала права не пізніше ніж за місяць.

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач та її представник посилаються саме на ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», як на підставу поновлення договору оренди землі, яка взагалі не передбачає обовязку орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, повідомляти про це орендодавця у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Частина 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає встановлення наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Для встановлення саме таких юридичних фактів, судом були досліджені наступні докази:

В судовому засіданні представником позивача були надані копії довідок, виданих Новгородківською сільською радою про те, що ОСОБА_3 та ФГ «Зезуля» має в користуванні земельну ділянку площею 19,9995 га згідно договору №03 від 03.02.2005 року. Земельна ділянка знаходиться в придатному стані для використання за її цільовим призначенням. Господар своєчасно вносить орендну плату, використовує земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення. Податки нараховані та перераховані повністю по строку.

Відповідно до копій довідок про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюється органами ДФС №8681/17 від 06 червня 2016 року, 4225/17 від 17 червня 2016 року, станом на 06 червня 2016 року та 17 червня 2016 року ОСОБА_3 та ФГ «Зезуля» не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів.

Вказаний факт також підтверджує копія листа про відсутність заборгованості по орендній платі за землю з фізичних осіб від 17 червня 2016 року №4226/17-08-32-17.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що представники Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області виїжджали на спірну земельну ділянку, оглянули її та встановили, що земельна ділянка використовується належним чином. Зазначила, що на час розгляду звернення ОСОБА_3 з листом-повідомленням про поновлення дії договору, жодних документів щодо неналежного використання нею земельної ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не надходило.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що ОСОБА_3 до теперішнього часу продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою та належним чином виконує свої обовязки за договором оренди: використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, вчасно вносить орендну плату, заборгованості по податкам немає.

Таких обовязків, як виготовлення агрохімічного паспорту поля, на ОСОБА_3, згідно умов договору, покладено не було, тому суд відкидає доводи представника відповідача щодо неналежного виконання ОСОБА_3 умов укладеного договору.

Крім того, не приймає суд доводи представника відповідача і щодо ненадання ОСОБА_3, на час звернення до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про поновлення дію договору, доказів належного виконання обовязків за договором оренди, оскільки частина шоста ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачає зазначення та встановлення такого юридичного факту.

Оцінюючи доводи представника відповідача щодо направлення 02.02.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області листа №32-8-0.4-1438/2-15, яким було відмовлено ОСОБА_3 в поновленні договору оренди земельної ділянки, у звязку зі збігом терміну визначеного для подачі листа-повідомлення про поновлення договору, суд виходить з наступного:

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області документи, які підтверджують факт направлення відповіді від 02.02.2015 року №32-8-0.4-1438/215 на імя ОСОБА_3 про розгляд листа-повідомлення з описом вкладення та отримання ОСОБА_3 такої відповіді (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) або будь-який інший доказ, що підтверджує факт отримання позивачкою такої відповіді.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що надати такі документи вона не може, оскільки вказаний лист направлявся звичайною поштою.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає, що такий лист його довіритель не отримувала, про його існування вони дізнались лише під час розгляду справи в суді.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не доведено обставин направлення та отримання ОСОБА_3 листа №32-8-0.4-1438/215 від 02.02.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що після закінчення строку дії договору оренди землі, а саме після 03 лютого 2015 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області жодного листа чи заяви про відмову в поновленні договору оренди на імя ОСОБА_3 не направлялось. З часу закінчення строку дії договору оренди землі та до сьогодні відповідач жодного разу не звертався до ОСОБА_3 з вимогою про звільнення земельної ділянки та повернення її орендодавцеві на умовах, визначених договором.

Таким чином, виходячи з положень частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» слід дійти висновку про відсутність протягом одного місяця саме після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Тому, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» №14 від 03.02.2015 року «Про затвердження положення про територіальні органи Держгеокадастру» затверджено положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Відповідно до п.12 вказаного Положення, Головне Управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Тому, в даному випадку належним відповідачем у вказаній справі є саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Крім того, відповідно до п.3 Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При цьому, відповідно до п.6 та п.7 вказаної Постанови Пленуму при вирішенні питань, повязаних із компетенцією у спорах, що виникають із земельних правовідносин, суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має зясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин. Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 21.05.2005 року було укладено між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3, як фізичною особою. В теперішній час позивач звертається до суду, як фізична особа, оскільки заявляє вимогу про поновлення договору оренди землі, який було укладено 21.05.2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією та нею, як фізичною особою, на той самий строк і на тих самих умовах, тому в даному випадку, по-перше, ОСОБА_3 виступає у спорі, як фізична особа, а по-друге, спір виник з приводу земельних правовідносин, тобто має місце спір про право цивільне.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме своїх прав, свобод чи інтересів, суд на підставі ст. 3 ЦПК України, вважає, що в даному випадку були порушені права, свободи та інтереси саме ОСОБА_3, як фізичної особи.

Крім того, земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, сторони, які беруть участь у справі, в даному випадку ОСОБА_3 та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, повязані земельними правовідносинами, в які вони вступили з метою реалізації цивільних прав та обовязків у приватноправових відносинах. Тому, суд вражає, що між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області спір, що виник є приватноправовим, оскільки виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, і відносини між ними повязані зі здійсненням сторонами цивільних прав та обовязків на земельну ділянку на засадах рівності (ст. 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору).

Відповідно до цього вказаний спір, підлягає розгляду відповідно до ст. 15 ЦПК, в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 доведено факти належного виконання обовязків за договором оренди землі від 21.05.2005 року, продовження користування виділеною земельною ділянкою до теперішнього часу та відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 19,9995 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства, укладеного 21 січня 2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Крім того, оскільки відповідно до ст. 93 ЗК України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, то суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги і в частині визнання за ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою площею 19,9995 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства на підставі поновленого договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 січня 2005 року, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626, 627, 764, 777, 792 ЦК України, ст. 93, 124 ЗК України, ст. 1, 13, 33 Закону України «Про оренду Землі», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ст.ст. 15, 57, 59, 60, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання договору поновленим задовольнити повністю.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки площею 19,9995 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства, укладений 21 січня 2005 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_5, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Визнати за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою площею 19,9995 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту, для організації та ведення фермерського господарства на підставі поновленого договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 січня 2005 року, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна