Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/117/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 5 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Високопічської сільської ради Житомирського району, сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полісся», реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції про визнання права власності на виробничий будинок

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати за ним право власності на склад для протравлення зерна площею 99,1 кв. м, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Старошийка, вулиця Шевченка, 42-а. В обґрунтування позову зазначав, що 25 вересня 2013 року Високопічською сільрадою на його імя було видане свідоцтво серії ЖИ-6 № 330270 про право власності на майновий пай члена КСП «Полісся». У відповідності до протоколу № 1 від 25 травня 2013 року зборів співвласників майнових паїв було вирішено виділити ОСОБА_2 в рахунок майнового паю певне майно, зокрема склад для протравлення зерна, залишковою вартістю 3 433 грн. На виконання вказаного рішення між позивачем та головою СВК «Полісся» було складено акт-прийому передачі майна від 30 квітня 2013 року. Разом з тим, державним реєстратором відмовлено у реєстрації права власності на вказане майно через ненадання правовстановлюючих документів на спірне майно попереднього власника. Посилаючись на ст.392 ЦК України просив визнати за ним право власності на спірне майно.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на склад для протравлення зерна площею 93,9 кв. м, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Старошийка, вулиця Шевченка, 42-а.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що до участі у розгляді справи судом першої інстанції він не залучався, хоча ухвалене по справі рішення безпосередньо стосується його прав та обов'язків, оскільки він є власником земельної ділянки, на якій розташована спірна будівля. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов хибних висновків щодо наявності підстав та їх доведеності для визнання права власності на майно, не зясувавши чи був позивач членом СВК «Полісся».

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності представників відповідачів: СВК «Полісся» та реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції, які належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, особу, що подала апеляційну скаргу та його представника, представника територіальної громади Високопічської сільської ради Житомирського району, дослідивши матеріалами справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами не надано жодного доказу про наявність перешкод для визнання права власності на виробничу будівлю - склад для протравлення зерна за ОСОБА_2 на підставі ст. 392 ЦК України.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна, враховуючи наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва серії ЖИ-6 № 330270 від 25 вересня 2013 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Полісся» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 09.03.2000 року у розмірі 4 506 гривень, або 0,65 відсотків із загальної вартості пайового фонду підприємства станом на 24.03.2001 року 691 865 гривень (а.с. 7). Оригінал вказаного свідоцтва оглянутий під час апеляційного розгляду та містить очевидні підчистки та виправлення щодо імені власника майнового паю, які у визначеному порядку не оговорені. На звороті є відмітка про передачу майна на підставі акту приймання-передачі від 30 вересня 2013 року.

Згідно витягу з протоколу № 1 зборів співвласників майнових паїв від 25 травня 2013 року вирішено виділити ОСОБА_2 в рахунок майнового паю наступне майно: склад для протравлення зерна, залишковою вартістю 3 433 грн та плити заборні 12 шт., вартістю 1 073 грн (а.с. 9).

На виконання вищевказаного рішення між СВК «Полісся» та ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі майна № 2 від 30 квітня 2013 року (а.с. 10).

Проте, аналіз документів (а.с. 7, 9, 10) свідчить про те, що акт приймання-передачі майна та рішення про виділ цього майна передувало отриманню позивачем майнового сертифікату, тобто до 25 вересня 2013 року.

Однак, зазначеним обставинам районний суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України жодної оцінки не надав.

Лише під час апеляційного розгляду позивачем та його представником було надано оригінали акту приймання-передачі № 2 від 30 квітня 2013 року та витягу з протоколу № 1 від 25 травня 2013 року (копії яких долучені до матеріалів справи а.с. 163, 164), в які внесені виправлення щодо місяця їх складання, а саме «квітень, травень» на «вересень». Виправлення внесені ОСОБА_4, тоді як єдиним підписантом СВК «Полісся» згідно з витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є ОСОБА_5 (а.с. 72).

Закон України від 14.02.1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (№ 2114) (п. 3 ст. 9) закріплює право членів КСП у разі виходу з підприємства отримати пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за № 306/5496 (далі - Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 рок № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за № 673/23205.

Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою.

Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені випадки оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва.

Згідно листа Державної реєстраційної служби України від 06 червня 2014 року № 9299/05-15-14 «Щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств», підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою, та акт приймання-передавання майна, підписаний підприємством-правонаступником (користувачем).

Відповідно до п. 3 Порядку виділення майнових паїв в натурі № 177, порядок виділення майна в натурі в рахунок майнових паїв розробляється Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки. Він відображається у Положенні про порядок паювання майна та затверджується загальними зборами членів КСП.

Проте, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду позивачем не було надано Положення про порядок паювання майна СВК «Полісся», що виключає можливість встановлення структури майнового паю цього підприємства, вартості будівель складу для протравлення зерна та плит парканних, а відтак і відповідність їх вартості -вартості майнового паю позивача. Так, з наданого до суду апеляційної інстанції акту інвентаризації майнового паю членів СВК «Полісся» від 28 листопада 2007 року вбачається, що спірний склад для протравлення зерна залишено в резерві, його залишкова вартість становить 3 433 грн. Тоді як, відповідно до звіту про проведення оцінки по визначенню ринкової вартості складу для протравлення зерна, його вартість становить 43 042,00 грн. Будь-який належних та допустимих доказів на підтвердження зміни статусу спірного обєкту нерухомого майна (включення його до обєктів, що підлягають наданню членам майнових паїв тощо), відповідності його вартості сумі пайового внеску позивачем ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції не надано.

Представник відповідача СВК «Полісся» жодного разу до суду не зявився, самоусунувся від виконання своїх процесуальних обовязків, від отримання судових повісток відмовлявся (а.с. 31, 95, 102-103, 122-123, 148, 189, 207-208, 211-212).

Також сторонами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження загальної кількості осіб, які мають право на частку пайового фонду майна СВК «Полісся», що виключає можливість перевірки, чи не порушуються їх права та охоронювані законом інтереси. З оглянутих під час апеляційного розгляду оригіналів книг реєстрації свідоцтв про право власності майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства встановлено, що вони не відповідають вимогам щодо їх ведення, наявна інформація не є повною та достовірною, відсутні будь-які позначення щодо видачі свідоцтв, їх обліку, погашення тощо (лист Міністерства аграрної політики № 37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай)».

Крім того, визнаючи за позивачем право власності на виробничу будівлю склад для протравлення зерна, суд першої інстанції не зясував на чиїй земельній ділянці знаходиться будівля та не встановив чи було віднесено спірний обєкт до переліку майна, яке планується виділити в натурі співвласникам.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10, 206 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин справи, зокрема не визначився з характером правовідносин, які виникли, кругом заінтересованих осіб; не вирішив питання щодо залучення до участі у справі, зокрема власника земельної ділянки ОСОБА_3, на якій розташований спірна виробнича будівля, хоча прийняте по справі рішення безпосередньо стосується його прав та обовязків, чим порушив право останнього на справедливий судовий розгляд, що передбачено ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на виробничий будинок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді