У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 09 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача у борг кошти у сумі 86 400 грн, що еквівалентно 18 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 жовтня 2008 року, про що ним власноручно складена розписка. У зазначений термін відповідач не повернув кошти, посилаючись на тимчасові фінансові труднощі, але враховуючи тривалі дружні стосунки з позивачем, термін виконання зобов'язання за усною домовленістю, визначений моментом пред'явлення вимоги. 23 січня 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_3 із вимогою про повернення боргу, але на порушення умов останній кошти не повернув. У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути борг з ОСОБА_3 за договором позики у сумі 233 100 грн, що еквівалентно 18 000 доларів США станом на 27 жовтня 2014 року.

У подальшому позивач, уточнивши свої позовні вимоги, посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримав кошти у борг у період перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 та отримані від нього кошти використані подружжям для придбання автомобіля, просив вищезазначену суму боргу стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, на підтвердження якого позивачем надано боргову розписку, відповідно до якої 09 вересня 2008 року ОСОБА_3 взяв у борг у позивача суму у розмірі 86 400 грн, що еквівалентно 18 000 доларів США, та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 01 жовтня 2008 року. Відповідач своє зобов'язання у визначений строк не виконав, посилаючись на тимчасові фінансові труднощі.

23 січня 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_3 із вимогою про повернення боргу, але на порушення умов останній кошти не повернув.

Заперечуючи проти позову відповідачі заявили про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідачами не надано доказів про повернення боргу, однак ОСОБА_2 пред'явлено позов до відповідачів у жовтні 2014 року, строк виконання зобов'язання за договором позики встановлений сторонами до 01 жовтня 2008 року, доказів, які б вказували на зміну строку виконання зобов'язання матеріали справи не містять, відповідачами заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України дійшли правильних висновків про відмову у задоволені позову.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко