УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житла, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житла. В обґрунтування подання заявник посилається на те, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває ухвала Господарського суду Харківської області № 922/1294/13 від 02 вересня 2016 року про витребування шляхом вилучення у ОСОБА_2 та передачі ТОВ «Омбілік Трейд» квартиру № 6, що знаходиться в місті Харків по вул. Чернишевській, буд. 65. Державним виконавцем 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52593308 в якій зазначено строк для самостійного виконання рішення суду 11 жовтня 2016 року, проте боржник у добровільному порядку рішення суду не виконала та ухиляється від його виконання в примусовому порядку.

Представник Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, місце і час розгляду подання.

З урахуванням того, до відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України на суд покладено обовязок негайно розглянути подання, то неявка до суду державного виконавця, який належним чином повідомлений, не є перешкодою у розгляді справи по суті.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотримання взятих Україною міжнародно - правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Встановлено, що державний виконавець в обґрунтування зазначеного подання посилається на невиконання боржником ОСОБА_2 судового рішення, ігнорування останньою викликів до державного виконавця.

Разом з тим, державним виконавцем не надано письмових доказів про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, надання строку для добровільного виконання судового рішення.

Як вбачається з наданих державним виконавцем актів від 11 жовтня 2016 року та 21 листопада 2016 року, за результатами виходу державного виконавця за місцем виконання рішення суду: АДРЕСА_1, боржника ОСОБА_2 не виявлено та передачі майна стягувачу не надано.

Разом з тим, до подання, яке є предметом розгляду, не приєднано належних доказів, які б вказували на обізнаність боржника про дату, час та місце проведення вказаних у поданні виконавчих дій, і внаслідок чого вона умисно ухиляється від допуску державного виконавця до належного приміщення.

У звязку з чим, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності та давши їм оцінку, суд дійшов висновку про передчасність подання, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 209-210, 293, 376 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове входження до житла - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях