Справа №474/159/16-ц 21.06.2016 210616 21.06.2016
Провадження №22-ц/784/1162/16 Головуючий у 1-й інстанції Тихоненко М.І. Категорія 58 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Тищенку Л.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області (далі відділ ДВС) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що маючи намір на відчуження належного йому нерухомого майна, він у січні 2016 року звернувся до приватного нотаріуса. Проте під час вчинення нотаріальної дії стало відомо, що на все належне йому майно постановою відділу ДВС від 12 березня 2004 року накладено арешт.

Єдиним виконавчим документом, за яким могло б бути відкрито виконавче провадження, є виконавчий лист виданий на підставі вироку Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2002 року, за яким з нього на користь ОСОБА_5 в рахунок погашення моральної шкоди стягнуто кошти в сумі 900 грн., який ним виконано повністю.

Посилаючись на вищевикладені обставини, а також те, що виконавче провадження було закінчено, матеріали провадження у відділі ДВС відсутні та уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив скасувати арешт всього майна накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС від 12 березня 2004 року, зокрема однокімнатної квартири, загальною площею 44.7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено: зняти арешт, накладений відділом Державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 березня 2004 року з квартири загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги щодо скасування арешту всього майна, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, просив рішення змінити, задовольнивши його вимоги у повному обсязі та скасувати арешт всього його майна, накладений постановою від 12 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2002 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 180 годин. Позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4В про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення моральної шкоди стягнуто 900 грн.( а.с. 6-7).

Постановою державного виконавця ВДВС Врадіївського РУЮ Миколаївської області від 13 січня 2003 року відкриття виконавчого провадження ( за ініціативою) з примусового виконання виконавчого листа № 1- 175 від 24 грудня 2002 року виданого Врадіївським районним судом Миколаївської області ( а.с.27);

12 березня 2004 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 березня 2004 року серії АА № 712251, якою накладено арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 ( а.с.20).

Отже, враховуючи обставини даної цивільної справи, в звязку з тривалим не виконанням більше одного року виконавчого листа щодо стягнення компенсації моральної шкоди, державним виконавцем правомірно було накладено арешт на належне позивачеві майно.

Дана постанова у відповідності до положень ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), направлена до органів нотаріату для внесення до реєстру заборон на відчуження майна.

Згідно витягу з єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 внесено до реєстру 16 березня 2004 року ( а.с.8).

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 липня 2014 року ОСОБА_2 є власником квартири 184, що розташована за адресою м. Одеса, по вул. Проценка,50, корпус 1.(а.с.25,25).

Оскільки має місце заборона на відчуження належного позивачеві нерухомого майна на підставі вищевказаної постанови державного виконавця, нотаріус відмовила у посвідченні відповідного договору.

Звернувшись до відділу ДВС, позивач отримав відповідь зі змісту якої вбачається, що виконавче провадження за яким державним виконавцем накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2, разом з іншими архівними виконавчими провадженнями включно до 2012 року, знищено ( а.с.5).

Суд першої інстанції вважав, що захист майнових прав позивача підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до суду з даним позовом та посилаючись на те, що будь - яких доказів відносно того, що позивачем не були сплачені кошти на виконання вироку суду в частині відшкодування моральної шкоди до суду не надано, а отже відпали підстави накладення арешту на майно, задовольнив позов частково.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Приписами ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна у незавершеному виконавчому провадженні: у випадку зняття арешту за рішенням суду з послідуючим винесенням постанови державного виконавцем за позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові та яка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту ( ч.1,2); за постановою начальника відділу ДВС, у випадку виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом ( ч.3); за постановою державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження ( ч.4).

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду ( ч.5).

Виходячи з матеріалів даної справи, позивач є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні. А тому не може звернутися до суду з позовом відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші випадки передбачені цією статтею для позивача є неприйнятними.

Відповідно до ч.1 ст.50 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження, за винятком передбаченим цією статтею, арешт, накладений на майно боржника знімається державним виконавцем.

Проте ні матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні ним злочину, ні матеріали даної цивільної справи не містять належних та допустимих доказів виконання ним виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Знищення виконавчого провадження само по собі не є свідченням належного виконання боржником виконавчого листа щодо стягнення коштів на користь стягувача та безумовною підставою для скасування арешту.

Відповідно до розяснень п.1,5 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом У11 ЦПК, а якщо такі дії вчинилися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками ( володільцями) майна і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст.60 Закону про виконавче провадження.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.205 ЦПК,

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, в силу ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі з постановленням ухвали про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області про скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 307, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: