АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2004/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Реєстраційна служба ОСОБА_8 міського управління юстиції , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_9, - про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки в порядку спадкування за законом .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_6, яка підтримала доводи апеляційної скарги, та представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10, яка на них заперечувала, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Вказували, що 13 травня 2015 року померла її мати ОСОБА_11, яка останнім часом проживала за адресою м . Черкаси , вул. Ільїна , 480.

Позивачка являється дочкою ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом РАЦС за №535 від 01.11.2000 року, довідкою про укладення шлюбу від 11.06.2001 року з перекладом з німецької мови на російську мову, свідоцтвом про народження серії 1-СР №076908, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.12.1998 року.

У звязку із смертю ОСОБА_11 13 травня 2015 року відкрилася спадщина на наступне майно :

- у вигляді 1/2 частини домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, що належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого другою ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою 18.12.2006 року та на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області;

- 1/2 частини земельної ділянки, площею 489,0 кв.м. по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно Державного акту від 20.02.2007 року.

Факт належності земельної ділянки ОСОБА_11 підтверджено копією рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року.

Позивачка звернулася в установлений законом строк до приватного нотаріуса ОСОБА_8 міського нотаріального округу ОСОБА_12 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11.

За збігом шести місяців з часу подачі заяви, ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_8 міського нотаріального округу ОСОБА_12 для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_11, зазначивши, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння по вул.. Ільїна, 480 та на земельну ділянку площею 489,0 кв.м. за цією адресою. Після цього вона звернулася до комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (ЧООБТІ) з метою отримання копій правовстановлюючих документів на спадкове майно ОСОБА_11 та отримала наступні документи: - копію свідоцтва про право на спадщину, посвідченого другою ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою 18.12.2006 року; - технічний паспорт;- копію рішення апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2010 року.

З аналізу рішення апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2010 року позивачкою було встановлено , що померлій ОСОБА_11 та відповідачці ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 489,0 кв.м. по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно Державного акту від 20.02.2007 року.

Надавши вищевказані документи у розпорядження нотаріуса, вона дізналась, що для оформлення спадкових прав мають бути надані не копії, а оригінали правовстановлюючих документів.

27 жовтня 2015 року їй було надано письмове розяснення нотаріуса ОСОБА_12, відповідно до якого нотаріус вказав, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів з відповідною реєстрацією на спадкове майно.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину нотаріусу необхідно надати саме оригінали правовстановлюючих документів та необхідні всі документи, та крім того , їй розяснено право звернення до суду .

На підставі наведеного, ст. ст. 16, 328, 1261, 1269, 1270 ОСОБА_7 з урахуванням зміни предмету та підстави позову, просила суд:

- визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 27904944 від 22.01.2016 року, державного реєстратора ОСОБА_13, ОСОБА_8 міського управління юстиції Черкаської області, згідно якого зареєстровано право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси на імя ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію;

- встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року, являється її матірю;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на1/4 частину домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси після смерті ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки площею 489,0 кв.м. по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_11 на підставі Державного акту від 20.02.2007 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено .

Визнано незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27904944 від 22.01.2016 року державного реєстратора ОСОБА_13, ОСОБА_8 міського управління юстиції Черкаської області, згідно якого зареєстровано право власності на 1/2 частини домоволодіння по вулиці Ільїна,480 в м . Черкаси на імя ОСОБА_6 та скасовано державну реєстрацію.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме , що ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року, є матірю ОСОБА_7, яка народилася 11 травня 1954 року.

Визнано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом н 1/4 частини домоволодіння по вул.. Ільїна,480 в м. Черкаси після ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки площею 489 кв.м. по вулиці Ільїна,480 в м.Черкаси, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_11 на підставі державного акту від 20.02.2007 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення , яким в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення , виходячи з наступного .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 щодо визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 27904944 від 22.01.2016 року державного реєстратора ОСОБА_13 ОСОБА_8 міського управління юстиції Черкаської області, згідно якого зареєстровано право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси на імя ОСОБА_6 та скасування державної реєстрації, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року, є матірю ОСОБА_7, яка народилася 11 травня 1954 року, та щодо визнання за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси та на 1/4 частину земельної ділянки за вказаною адресою після смерті спадкодавця ОСОБА_11, суд виходив з того, що ОСОБА_6, уклавши 10 грудня 2010 року з ОСОБА_11 договори довічного утримання на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою : м. Черкаси, вул. Ільїна 480 та на ? частину земельної ділянки за цією ж адресою, не здійснила державної реєстрації зазначених договорів довічного утримання за життя спадкодавиці ОСОБА_11 та, як результат, не набула права власності на домоволодіння та земельну ділянку за вказаними договорами, оскільки після смерті спадкодавиці почали діяти спадкові права і, таким чином, державна реєстрація права власності на підставі договору утримання відбулася незаконно, в порушення ст.210; ч.2 ст. 745 ЦК України.

Проте , з цим не можна погодитися.

По справі встановлено, що 13 травня 2015 року померла мати позивачки ОСОБА_11, яка останнім часом проживала за адресою м . Черкаси , вул. Ільїна 480. (свідоцтво про смерть ОСОБА_11 на ар. спр.7 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби ОСОБА_8 міського управління юстиції 13 серпня 2015 року, серії І-СР №264696).

На підтвердження факту того, що позивачка ОСОБА_7 являється дочкою спадкодавиці ОСОБА_11 вказують у справі слідуючі документи : копія свідоцтва про народження ОСОБА_14 11.05.1954 року в м. Черкаси, батьком якої є ОСОБА_15 а матірю ОСОБА_11 серія І-СР №076908 (ар. спр.8); копія довідки за №535 від 01.11.2000 року, видана ОСОБА_16 у тому, що 24 листопада 1973 року в ОСОБА_8 міському відділі реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_17 та ОСОБА_14, запис акта №2190, а 28 листопада 1995 року в Придніпровському районному відділі реєстрації актів громадського стану по м. Черкаси зареєстровано розірвання вказаного шлюбу, запис акта №678 з присвоєнням прізвищ йому ОСОБА_17, їй ОСОБА_17 (ар. спр. 10); копія рішення Соснівського райсуду м. Черкаси від 10 червня 1993 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_17 і ОСОБА_16 (ар. спр. 11); копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_17 та ОСОБА_16 28.11.1995 року актовий запис №678, видане 29 грудня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, серія І-СР №042357 (ар. спр.9); копія довідки про укладення шлюбу (§196 ДА)між ОСОБА_18 ОСОБА_19 та ОСОБА_16, уродженою ОСОБА_14 11 червня 2001 року в бюро ЗАГС Берлін Штеглитц- Целендорф, видана 25 жовтня 2001 року (ар. спр. 12 ). Крім того, факт того, що позивачка ОСОБА_7 являється дочкою ОСОБА_11, визнається відповідачкою ОСОБА_6 та ОСОБА_9, залученою в якості третьої особи по справі, які являються теж дочками померлої ОСОБА_11 і сестрами позивачки.

На ар. спр. 121 є копії свідоцтва про народження ОСОБА_20, яка народилася 11 травня 1954 року в м. Черкаси, батьками якої являється ОСОБА_15 і ОСОБА_11, серія ЯЖ № 863241, та копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_21 та ОСОБА_20 02.06.1973 року в міському бюро ЗАГС м. Черкаси, актовий запис № 855, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу і чоловікові і дружині присвоєно прізвище ОСОБА_21, серія І- СР №260262.

Згідно ст. 121 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на нерухоме майно: 1/2 частини домоволодіння по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, що належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого другою ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою 18.12.2006 року та на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області; на 1/2 частини земельної ділянки площею 489,0 кв.м. по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, - згідно Державного акту від 20.02.2007 року (ар. спр.35-36;43; 118-119).

Факт належності земельної ділянки ОСОБА_11 підтверджено копією рішення судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року (ар. спр.37-38).

Як видно із справи, під час розгляду останньої була досліджена і спадкова справа, оформлена після смерті ОСОБА_11, з якої встановлено, що позивачка ОСОБА_7 і відповідачка ОСОБА_6 в установлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_8 міського нотаріального округу ОСОБА_22 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 (ар. спр.114-115).

27 жовтня 2015 року на запит представника позивачки ОСОБА_7 було надано письмове розяснення приватного нотаріуса ОСОБА_12, в якому нотаріус вказав, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно , яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів з відповідною реєстрацією на спадкове майно (ар. спр. 42).

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_6 вказувала , що 10.12.2010 року матір сторін по справі ОСОБА_11 за договорами довічного утримання відчужила належні їй на праві приватної власності ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , що знаходиться по вул. Ільїна, 480 в м. Черкаси та 1/2 частини земельної ділянки площею 489,0 кв.м. за вказаною адресою, призначеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. І набувачем за договорами довічного утримання від 10.12.2010 року, які належним чином зареєстровані, є вона відповідачка, тому на момент відкриття спадщини ОСОБА_11 не була власником зазначеного в позовній заяві майна .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини спадкодавиця ОСОБА_11 відчужила належні їй ? частину жилого будинку та ? частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою м. Черкаси по вул. Ільїна, 480 , право власності на які набула відповідач. Отже, відсутній предмет спору. Тому позовні вимоги ОСОБА_7 є необґрунтованими та безпідставними.

Вказувала також, що позивачка не використала всіх засобів досудового вирішення питання про встановлення факту , що має юридичне значення . Позивачка не надала суду докази, що підтверджують відсутність можливості встановлення даного факту в досудовому порядку. Тому позовна вимога щодо встановлення факту, що має юридичне значення, є також безпідставною і не підлягає розгляду в судовому порядку.

Крім того, встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, необхідно позивачці для оформлення спадщини в судовому порядку. Оскільки ж предмет спору відсутній, то немає необхідності й встановлювати юридичний факт.

По справі встановлено, що дійсно, 10 грудня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були укладені два договори довічного утримання , за якими ОСОБА_11 передала у власність ОСОБА_6 належні їй, ОСОБА_11, на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , що знаходиться по вул. Ільїна, 480 м. Черкаси та на 1/2 частину земельної ділянки площею 489,0 кв.м, за цією ж адресою, а ОСОБА_6 зобовязалась довічно повністю утримувати ОСОБА_11, забезпечувати її харчуванням , доглядом, необхідною допомогою та в разі її смерті - поховати. Щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 400 грн..

Вказані договори довічного утримання були нотаріально посвідчені належним чином 10 грудня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровими номерами відповідно №6037 та №6039 та зареєстровані в Державному реєстрі правочинів вказаною датою (10.12.2010 року) відповідно за №4250242 та №4250328 (витяги з Державного реєстру правочинів відповідно №9362404 та №9362466 ) (ар. спр. 64-67).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 22.01.2016 року державним реєстратором ОСОБА_8 міського управління юстиції ОСОБА_13, вбачається, що 21.01.2016 року була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на обєкт нерухомого майна житловий будинок (обєкт житлової нерухомості ) за адресою Черкаська область, м. Черкаси, вул. Ільїна, 480 . Номер запису про право власності : 12984371. Підставою виникнення права власності зазначено договір довічного утримання , серія та номер 6037, виданий 10.12.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_12; свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1-4901, виданий 18.12.2006 року Державним нотаріусом Другої ОСОБА_8 державної нотаріальної контори ОСОБА_12 (ар. спр. 76).

У відповідності із ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з положеннями ст. 745 ЦК України в редакції до змін, внесених Законом України №1878-VІ від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.І).

За ч.2 ст. 745 договір довічного утримання (догляду),за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Вказаним вище Законом №1878-VІ від 11.02.2010 року була виключена норма ч.2 ст. 745 ЦК України. Тобто на час укладення договору (правочину) довічного утримання між ОСОБА_11 і ОСОБА_6 від 10.12.2010 року обовязковим залишалось лише нотаріальне посвідчення правочину як щодо передачі набувачеві рухомого так і нерухомого майна.

Статтею 748 ЦК України передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

У відповідності з ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, яка діяла до прийняття Закону України №1878-VІ від 11.02.2010 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації .

Тобто дана норма не існувала вже на час укладення договору довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 10.12.2010 року.

Вищевказаним Законом від 11.02.2010 року за №1878-VІ були внесені зміни і в частину 3 ст. 640 ЦК України, яка регламентує (визначає) момент укладення договору.

За раніше існувавшою нормою ч.3 ст.640 ЦК договір , який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Після внесення змін вищевказаним законом №1878-VІ згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, дана норма, що діяла на час укладення договору (правочину) довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 10.12.2010 року, свідчить на користь дійсності укладеного правочину як оформленого з дотриманням вимог чинного на той час законодавства.

Враховуючи спір, суд не враховував зміни в діючому законодавстві, помилково ототожнив державну реєстрацію права власності з реєстрацією правочину і прийшов до необґрунтованого висновку про те, що договір довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від 10.12.2010 року слід вважати неукладеним, оскільки за життя ОСОБА_11 він не був зареєстрований. Звідси реєстрація права власності за ОСОБА_6 є недійсною, що є обґрунтуванням того, що до майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_11, має застосовуватися спадкове право.

Як обґрунтовано звертає увагу відповідачка ОСОБА_6, у розясненні Міністерства юстиції України від 01.04.2011 року «Особливості посвідчення договору довічного утримання (догляду)» зазначено « Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис».

В даному випадку в договорі довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від 10.12.2010 року щодо жилого будинку вказано, що договір підлягає державній реєстрації, і що відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд підлягає державній реєстрації у КП «ЧООБТІ» а в аналогічному договорі щодо земельної ділянки вказано, що відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на ? частину земельної ділянки підлягає державній реєстрації у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Черкаси та ОСОБА_8 районі Черкаської області (ар. спр. 64-66).

Встановлено, що право власності на частину жилого будинку та земельної ділянки, набутих за договорами довічного утримання відповідач зареєструвала вже після смерті матері, як зазначалось вище, - 21.01.2016 року. Але ж чинним законодавством не передбачено обмежень власника майна у строках, протягом яких має бути проведено державну реєстрацію права власності на таке майно.

Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як встановлено по справі, з урахуванням змін в діючому законодавстві, про що йшлося вище, на час укладення договорів довічного утримання (догляду) між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від 10.12.2010 року чинним законодавством не передбачалась обовязкова державна реєстрація даного виду договорів, із нею не повязувалась чинність правочину .

Разом з тим, статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість так і правочинів щодо нерухомості.

Таким чином, державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації .

Верховний Суд України в ухвалі від 18.02.2009 року по справі №6-25268св08 висловив свою правову позицію та розяснив питання розмежування державної реєстрації правочину та державної реєстрації права власності, набутого за таким право чином.

Державна реєстрація правочинів проводиться на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.05.2004 №671, відповідно до п.2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, унесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з реєстру та виконують інші функції, передбачені цим порядком.

З огляду на положення п.5 Прикінцевих положень закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 №7/5.

В даній ухвалі Верховний Суд прийшов і до висновку про те, що той факт, що особа зареєструвала своє право власності на нерухому річ пізніше, ніж було укладено правочин, за яким у особи виникло таке право, сам по собі не є підставою для визнання відповідного договору недійсним.

За таких обставин, аналізуючи наведені вище матеріали даної справи, слід визнати необґрунтованим висновок суду щодо неукладенності договорів довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від 10.12.2010 року внаслідок не проведення їх державної реєстрації за життя ОСОБА_11.

Судова колегія вважає, що матеріалами справи повністю доведено, що реєстрація правочинів - договорів довічного утримання між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в день їх нотаріального посвідчення - 10.12.2010 року свідчить про укладення договорів довічного утримання з дотриманням вимог, чинного на той час законодавства і про перехід права власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Ільїна, 480, та на ? частину земельної ділянки, площею 489,0 кв.м., призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, к.н.-02-051-0009, що розташована на території ОСОБА_8 міської ради по вул. Ільїна , 480, до набувача за договорами - відповідачки по справі ОСОБА_6.

Виходячи з вищевикладеного, немає й підстав для визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27904944 від 22.01.2016 року державного реєстратора ОСОБА_13 ОСОБА_8 міського управління юстиції Черкаської області, згідно якого зареєстровано право власності на ? частину домоволодіння по вул. Ільїна , 480 в м. Черкаси на імя ОСОБА_6 та для скасування зазначеної державної реєстрації.

Таким чином, наведене вказує на відсутність предмету спору, на який претендувала позивачка ОСОБА_7, в звязку з чим просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року, являється її , позивачки, матірю.

В даному випадку не має необхідності встановлювати вказаний юридичний факт ще й тому , що наданими позивачкою документами повністю доводиться в позасудовому порядку той факт, що вона - позивачка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється рідною дочкою ОСОБА_11, яка померла 13 травня 2015 року, про що йшлося вище.

Отже, і дані позовні вимоги є безпідставними і неправомірно задоволені судом.

Враховуючи все вищезазначене, судова колегія вважає, що рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи, вимогам закону, підлягає до скасування, з ухваленням нового рішення, - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в повному обсязі .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року по даній справі скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Реєстраційної служби ОСОБА_8 міського управління юстиції про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частку домоволодіння та на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :