Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"08" червня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 14 в будинку № 104 по вул. Гоголівській у м. Житомирі.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, в якій зареєстрований відповідач. Тривалий час він не проживає у вказаному житловому приміщенні і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав та не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, заяв про розгляд справи за його відсутності не надіслав про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, а саме: в редакції газети «Житомирщина» за № 57-58 (20561) від 31 травня 2016 року.

За викладених обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Прийнявши до уваги пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло (а. с. 3) та договору дарування від 12 липня 2011 року (а. с. 5).

ОСОБА_2, 02.051975 р. н., відповідно довіди адресно-довідкового бюро (а. с. 13), зареєстрований за вказаною адресою, однак житло не займає, за користування ним та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні ним.

Відповідно акта КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради від 19.08.2015, ОСОБА_2 з вересня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та житло не займає.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердила, що відповідач приблизно з 2007 року не проживає у спірній квартирі.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в заявлених межах.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 224-226, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, 02.05.1975 р. н., визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 14 в будинку № 104 по вулиці Гоголівській у м. Житомирі.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський