У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційними скаргами: ОСОБА_3 та державного підприємства «Укршахтгідрозахист» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 4 липня 2014 року він перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Укршахтгідрозахист» (далі - ДП «Укршахтгідрозахист»), а 17 листопада 2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. У день звільнення він звернувся до відповідача з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку. Проте розрахунок з ним не проведено. Згідно з довідкоюпідприємства сума заборгованості із заробітноїплати за період з 1 серпня 2014 року до 17 листопада 2014 року становить 14 513грн 30 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ДП «Укршахтгідрозахист» на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 14 513 грн 30 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2014 року до 31 травня 2016 року у розмірі 110 488 грн 95 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 9 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в розмірі 14 513 грн 30 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2014 року до 31 травня 2016 року в розмірі 72 514 грн 75 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ДП «Укршахтгідрозахист» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з невиплатою всіх сум, що належали позивачу на день звільнення з вини ДП «Укршахтгідрозахист», останнє повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що представником ДП «Укршахтгідрозахист» доказів на підтвердження отримання у встановленому законом порядку документів, що засвідчують форс-мажорні обставини, не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі, що не спростовує його вини у непроведенні повного розрахунку з позивачем, як при звільненні, так і до теперішнього часу.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що позивач з 4 липня 2014 року працював у ДП «Укршахтгідрозахист» та наказом від 17 листопада 2014 року № 483/к був звільнений з посади стволового підземного водовідливного комплексу шахти «Червоний Жовтень» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до довідки ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 14 513 грн 30 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Судом установлено, що на час виникнення заборгованості із заробітної плати перед позивачем місцезнаходження ДП «Укршахтгідрозахист» було за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Абакумова, 1.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції - Донецька і Луганська області, з 7 квітня 2014 року.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року № 841 зобов'язано керівника ДП «Укршахтгідрозахист» частково припинити діяльність та переміститися в населені пункти, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, оскільки підприємство знаходилося на території проведення антитерористичної операції.

Також у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей витрати на утримання водовідливних комплексів ДП «Укршахтгідрозахист», у тому числі і на виплату заробітної плати по водовідливному комплексу шахті «Червоний Жовтень», де працював ОСОБА_3, не були передбачені відповідними кошторисами, затвердженими Міністерством енергетики та вугільної промисловості України на 2015 - 2016 роки.

Разом з тим ДП «Укршахтгідрозахист» неодноразово намагалося вирішити питання погашення заборгованості із заробітної плати перед колишніми працівниками підприємства шляхом письмових звернень до різних державних установ.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 8 серпня 2016 року № 877/05.0-4 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність актів тероризму на території м. Маківки Донецької області та здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції) з 1 серпня 2014 року для ДП «Укршахтгідрозахист» при дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені цим сертифікатом, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, апеляційний суд не перевірив доводів позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що свідчить про його необґрунтованість і незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає частковому скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та державного підприємства «Укршахтгідрозахист» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта