Справа № 415/1081/16-ц
Провадження № 2/415/640/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретарів Нескородової Г.А., Бадєвої А.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Лисичанського спецпідпрємства «Лисичанськтепломережа», ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1», ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4, Лисичанського спецпідпрємства «Лисичанськтепломережа», ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1», ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 серпня 2015 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом УАЗ 3909 н.з. 02344 АР, рухаючись по проспекту Леніна м. Лисичанська, біля будинку № 151 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і створив перешкоду транспортному засобу CHEVROLET AVEO н.з. ВВ 0301 ВВ, яким він керував, внаслідок чого відбулося зіткнення обох транспортних засобів і його автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п.101 Правил дорожнього руху України.

Довідкою № 69971715 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 07.08.2015р. о 10 год. 30 хв. за участю двох транспортних засобів, а саме: легковим автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 CO. та легковим автомобілем марки CHEVROLET AVE О н.з. ВВ 0301 ВВ під його керуванням, підтверджується, що ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 п.10.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що перед початком руху або зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним для всіх учасників руху. За фактом правопорушення, яке призвело до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АП1 336225 за ст. 124 КУпАП і матеріали направлені в суд м. Лисичанська.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн.

Довідкою № 333, виданою йому старшим інспектором ВДАІ Лисичанського MB ОСОБА_8 підтверджується, що 07.08.2015 року внаслідок ДТП його автомобіль CHEVROLET AVEO н.з. ВВ 0301 ВВ зазнав механічних пошкоджень, а саме: деформацію переднього правого крила, пошкодження лакокрасочного покриття переднього бампера справа, пошкодження правого дзеркала заднього виду.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВВ 0301 ВВ, 2007 року випуску, марки CHEVROLET AVEO, легковий (сєдан) чорного кольору, він є власником даного транспортного засобу.

Із висновків Заключения № 229 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 27 листопада 2015 року, вбачається, що вартість матеріальної (майнової) шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля НОМЕР_2, ідентифікаційний номер (VIN) Y6DSA69YE8B063962 станом на час ДТП складає 5780,14 грн.

Зазначене вище дослідження проводилося на підставі договору № 47 від 02.11.2015р., укладеним між ним та експертом ООО «ЛЕНКОР» ОСОБА_9, і вартість цього дослідження складає 550 грн., що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру № 133 від 27.11.2015р. та договором № 47 від 02.11.2015р..

Відповідачем ОСОБА_4 йому також завдана матеріальна (майнова) шкода, у зв'язку із пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП, яке сталося 07.08.2015р. і дії відповідача постановою Лисичанського міського суду від 20.08.2015р. визнані неправомірними, тому відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Лисичанського міського суду від 20.08.2015р. встановлено, що водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом УАЗ 3909 н.з. 02344АР, який належить Лисичанському спец підприємству «Лисичанськтепломережа», тому відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України ця обставина, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Станом на 07.08.2015р. відповідач ОСОБА_4 керував автомобілем УАЗ 3909 н.з. 02344АР, працюючи водієм у відповідача комунальне підприємство «Лисичанська» ЖЕК № 1, яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України несе матеріальну відповідальність. Так, ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено наступне: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Саме тому він із позовом звертається до відповідачів ОСОБА_7, Лисичанського спецпідприємства «Лисичанськтепломережа» та комунального підприємства «Лисичанськ» ЖЕК № 1, і в солідарному порядку просить стягнути завдану майнову (матеріальну) шкоду на загальну суму 6330,14грн., що складається із 5782,14грн - вартість ремонту автомобіля та 550 грн. - вартість автотоварознавчого дослідження (Розрахунок: 5780,14грн. + 550,00грн. = 6330,14грн.).

Крім матеріальної (майнової) шкоди, йому внаслідок ДТП 07.08.2015р. завдана ще і немайнова (моральна) шкода компенсацію якої він визначаю у розмірі 5000 грн.

Неправомірними діями відповідача ОСОБА_7 CO. йому внаслідок ДТП завдана матеріальна шкода в розмірі 6330,14грн. - механічним пошкодженням його транспортного засобу, тому він має право на відшкодування моральної шкоди. 07.08.2015р. під час ДТП він переніс душевні страждання від пошкодження автомобіля НОМЕР_3. Цей автомобіль він придбав в 2007 році, беріг його, на ньому не було жодного пошкодження. Побачивши пошкодження на автомобілі, він не міг заспокоїтися, не міг спати, весь час думав про те, що безглуздою, безвідповідальною поведінкою на дорозі водія ОСОБА_4 у нього виникло стільки проблем. Душевні страждання він переносить до цього часу, адже автомобіль він не може відремонтувати, бо в нього немає на це коштів, а відповідач ОСОБА_4 добровільно не має наміру відшкодовувати завдану йому неправомірними діями матеріальну шкоду.

Для того, щоб звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності, він також змушений був витрачати час і кошти на проведення автотоварознавчого дослідження, час на збір довідок, складання позову юристом, - замість того, щоб витратити його на відпочинок, на проведення часу з рідними. Всі ці обставини завдавали йому неймовірних душевних страждань, відволікали його від роботи та спілкування з родиною. Для заспокоєння своєї нервової системи він змушений приймати медикаменти.

На підставі викладеного та після збільшення позовних вимог просив суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 8522,98 грн., компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5000грн. та судові витрати в розмірі 5214,71 грн.

Представником відповідача ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1» надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких визнали позовні вимоги частково, а саме: в частині матеріальної шкоди визнали суму 5782 гривні 14 копійок за висновком експерта; моральну шкоду в розмірі 5000 гривень не визнали повністю; щодо витрат на ксерокопії документів у розмірі 98 гривень та послуги банку в розмірі 15,51 грн. за сплату судового збори не визнали повністю; щодо витрат на правову допомогу, то вважають їх завищеними, у звязку з чим визнали частково; судовий збір просили суд стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив збільшені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила збільшені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 8522,98 грн., компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5000грн. та судові витрати в розмірі 5214,71 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково.

Представник відповідача ОСОБА_10 підприємства «Лисичанськтепломережа» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підприємства «Лисичанська ЖЕК № 1» ОСОБА_11 позовні вимоги визнала частково та просила суд в частині матеріальної шкоди стягнути суму 5782 гривні 14 копійок за висновком експерта; моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, витрата на ксерокопії документів у розмірі 98 гривень та послуги банку в розмірі 15,51 гривень за сплату судового збори не визнала повністю; щодо витрат на правову допомогу, то вважає їх завищеними, у звязку з чим визнала частково; судовий збір просила суд стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 Компанії «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач ОСОБА_1 вважає відповідачів такими, що завдали йому матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_4, який працює водієм у відповідача ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1», під час здійснення ним трудових (службових) обовязків на автомобілі, що знаходиться у власності Лисичанського підприємства «Лисичанськтепломережа» та перебуває в користуванні ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1».

Позивач у позовній заяві просить суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 8522,98 грн., компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5000грн. та судові витрати в розмірі 5214,71 грн.

На підставі викладеного, суд вважає доцільним розглянути насамперед питання щодо належного відповідача у даній цивільній справі.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВВ 0301 ВВ, 2007 року випуску, марки CHEVROLET AVEO, легковий (сєдан) чорного кольору є ОСОБА_1 (а.с.28).

На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 є власником та користувачем транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO, ВВ 0301 ВВ, 2007 року випуску, а отже правомірно звернувся до суду за захистом свого права власності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхніми працівниками під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

У момент ДТП працівник ОСОБА_12 керував автомобілем, що належить роботодавцю.

Слід також відзначити, що Верховний Суд України 06.11.2013 року у справі № 6-108 цс 13 висловив наступну правову позицію. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166 - 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суди зобовязані враховувати висновки Верховного Суду України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 69971715, наданою ВДАІ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області встановлено, що 07 серпня 2015 року з вини ОСОБА_4 сталася ДТП за участю автомобілів легкового УАЗ 3909, номер знак НОМЕР_4, що належить ЛСП «Лисичанськтепломережа» водій ОСОБА_4 та легкового CHEVROLET AVEO, номер знак НОМЕР_5, що належить ОСОБА_1, водій ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Вина ОСОБА_4 у порушенні Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася ДТП, доведена постановою Лисичанського міського суду від 20 серпня 2015 року, яка вступила в законну силу 30 серпня 2015 року (а.с.11).

Згідно з довідкою № 333, виданою Відділенням державної автомобільної інспекції ОСОБА_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб CHEVROLET AVEO, номер знак НОМЕР_5, отримав механічні пошкодження: деформація переднього правого крила, пошкодження лакофарбового покриття переднього бамперу з права, правого дзеркала заднього виду (а.с.12).

Згідно з висновком ТОВ «ЛенКор» експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 229 від 27.11.2015р., вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля CHEVROLET AVEO, номер знак НОМЕР_5 на момент ДТП складає 5780 (пять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 14 коп., долучена також калькуляція, фотознімки, протокол огляду (а.с.14-29).

Відповідач ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ОСОБА_5 підприємством «Лисичанське ЖЕК № 1», що підтверджується наказом № 40 від 11.03.2014 року про прийняття ОСОБА_4 на посаду водія автотранспортних засобів ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1»з 11 березня 2014 року (а.с.40), та виконував службові обовязки, що підтверджується дорожнім листом (а.с.36).

Автомобіль УАЗ 3909 за кермом якого у момент ДТП перебував ОСОБА_4, належить на праві власності відповідачу ЛСП «Лисичанськтепломережа», згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС № 407648 (а.с.71), однак згідно з наказом про передачу майна з баланса на баланс без зміни форми власності № 117 від 13.06.2013 року та акту прийому-передачі перебуває у користуванні ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1» (а.с.42-43). Останнє передало даний автомобіль своєму працівнику ОСОБА_12 Так, автомобіль УАЗ 3909 за кермом якого у момент ДТП перебував ОСОБА_4, був закріплений за ОСОБА_12 на підставі наказу № 19/2 від 11.03.201 року (а.с.65).

Згідно з полісом № АІ/1017495 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1», забезпечений транспортний засіб автомобіль УАЗ 3909, номерний знак 02344АР, застрахована у ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» (а.с.41).

Згідно з листом Моторного (транспортного) бюро України № 3/1-04/25941 від 16.09.2015 року, членство ОСОБА_6 Компанії «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» було припинено (а.с.110).

Суд доходить до висновку, що відповідальність за шкоду у даному випадку повинен нести роботодовець винної особи та володілець джерела підвищеної небезпеки, яким є Комунальне підприємство «Лисичанське ЖЕК № 1», а не ОСОБА_12 та ЛСП «Лисичанськтепломережа».

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 підприємства «Лисичанське ЖЕК № 1» застрахована у ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»», тому страхова компанія зобов'язана відшкодувати шкоду в межах, визначених законом та договором страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. ОСОБА_6 виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. ОСОБА_6 виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати)), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у суду відсутні правові підстави щодо стягнення з ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» страхового відшкодування (регламентної виплати)).

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що належним відповідачем у даній цивільній справі є Комунальне підприємство «Лисичанське ЖЕК № 1».

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 133 прийнято від ОСОБА_1 за договором № 47 від 02.11.2015р. за послуги по проведенню автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди суму в розмірі 550,00 грн. ТОВ «ЛЕНКОР» 27.11.2015р. (а.с.12а).

Згідно з договором № 47 від 02.11.2015 р., ОСОБА_1 доручив ТОВ «ЛенКор» прийняти на себе обовязки по виконанню робіт по визначенню оцінки вартості шкоди, завданої власнику CHEVROLET AVEO, номер знак НОМЕР_5, вартість робіт визначена в розмірі 550,00 грн.. На виконання договору 27.11.2015 року між сторонами ОСОБА_1 та ТОВ «ЛенКор» було укладено акт прийому-передачі робіт незалежної оцінки, роботи виконані в повному обсязі, вартість робіт сплачена (а.с.13).

Згідно з висновком ТОВ «ЛенКор» експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 229 від 27.11.2015р. вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля CHEVROLET AVEO, номер знак НОМЕР_5 на момент ДТП складає 5780 (пять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 14 коп., долучена також калькуляція, фотознімки, протокол огляду (а.с.14-29).

Отже, відповідно до ст. 22 ЦК України, позивач має право на відшкодування втрат, яких він зазнав у звязку з пошкодженням траснспортного засобу та витрат для відновлення свого порушеного права, тобто на відшкодування реальних збитків, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача ОСОБА_5 підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на його користь реальних збитків, що згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 10089 від 15.07.2016 року, дефектним актом № 56 від 05.07.2016 року та вартістю виконаних робіт (а.с.91-93), що складають 9072,98 грн. (8522,98 грн. + 550,00грн.)

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти, зокрема, втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, або ділової репутації, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що тілесні ушкодження позивач не отримав, однак враховуючи моральні страждання позивача, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, якої зазнав ОСОБА_1, слід визначити у розмірі 3000 гривень та стягнути з відповідача ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1».

Щодо стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу суд дійшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 14.03.2016 року уклав договір з адвокатом ОСОБА_2 про надання правової допомоги. Згідно з квитанцією від 19.10.2016 року та з квитанцією від 19.10.2016 року, ОСОБА_1 оплатив адвокату ОСОБА_2 4 000 грн. 16 березня 2016 року до Лисичанського міського суду було подано позов ОСОБА_1 Адвокат ОСОБА_2 була допущена до участі у даній цивільній справі як представник позивача. Як вбачається із даних журналу судових засідань, адвокат ОСОБА_2, починаючи з 13.04.2016 року брала участь у 6 судових засіданнях по розгляду даної цивільної справи у суді першої інстанції. Окрім цього, позивачем наданий розрахунок та перелік робіт адвоката ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 81, 84, 88 ЦПК України, витрати на правову допомогу є судовими витратами. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничниий розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи граничний розмір, визначений даним законом (40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи), розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, відшкодуванню підлягає 4000 гривень.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4000 гривень понесених витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору у розмірі 550 гривень 20 копійок, послуги банку за сплату судового збору у розмірі 15 гривень 51 копійки та витрат на виготовлення ксерокопії позовних заяв у розмірі 98 гривень, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача послуг банку за сплату судового збору у розмірі 15 гривень 51 копійки та витрат на виготовлення ксерокопії позовних заяв у розмірі 98 гривень задоволенню не підлягають, адже не є судовими витратами.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору підтверджується квитанцією № 14269456-1 від 16.03.2016 року у сумі 551 гривня 20 копійок.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь позивача судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог у сумі 391 (триста девяносто одну) гривню 35 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 81, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст.ст. 22, 23, 386, 979, 988, 1172, 1187 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Лисичанського спецпідпрємства «Лисичанськтепломережа», ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1», ОСОБА_6 Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у виді: матеріальної шкоди транспортного засобу у сумі 8522 (вісім тисяч пятсот двадцять дві) гривні 98 копійок, витрат по сплаті висновку експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 550 (пятсот пятдесят) гривень 00 копійок, а всього - 9072 (девять тисяч сімдесят дві) гривні 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді: витрат на правову допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок,

Стягнути з ОСОБА_5 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору у сумі 474 (чотириста сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА