АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7714/2016 Головуючий у суді першої інстанції - ЛастовкаН.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2013. Вищевказана квартира складається з двох кімнат, позивач разом з малолітньою дитиною користуються кімнатою площею 12,0 кв.м., відповідач - кімнатою площею 17,0 кв.м. з виходом на балкон. Загальна площа квартири складає 48,7 кв.м. Спірна квартира була придбана позивачем та відповідачем, як подружжям, під час шлюбу. У спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх спільна дитина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

19.02.2015 відповідач, не маючи ніяких правових підстав, закрив одну з кімнат спірної квартири, площею 17,0 кв.м. з виходом на балкон на ключ, чим обмежив доступ до кімнати своїй дитині і позивачу. Таким чином, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні кімнатою, площею 17 кв.м., зокрема, позивач та її малолітня дитина не мають доступу до балкону. За таких обставин, позивач просить суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй та малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користування більшу жилу кімнату, площею 17 кв.м., а відповідачу - ОСОБА_5 виділити в користування меншу жилу кімнату, площею 12 кв.м. Місця загального користування - кухню, коридор, туалет, ванну кімнату, залишити в загальному користуванні, а також зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2015 позов задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 - виділено ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користування жилу кімнату, площею 17 кв.м., а ОСОБА_5 виділено в користування жилу кімнату, площею 12 кв.м. Місця загального користування - кухню, коридор, туалет, ванну кімнату, залишено в загальному користуванні. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2016 залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд не в повному обсязі та неналежним чином оцінив наявні у справі докази та дійшов помилкового висновку про те, щовідповідачем чинились перешкоди у користуванні кімнатою. Більш того, відповідач зачинив двері в кімнату за згодою позивача, задля безпеки дитини.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотримання м вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2007 по 06.05.2015. Спірна квартира була придбана позивачем та відповідачем, як подружжям, під час шлюбу.

Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 (а.с. 5-10). У спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх спільна дитина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечується останніми.

Вищевказана квартира складається з двох кімнат, позивач разом з малолітньою дитиною користуються кімнатою площею 12,0 кв.м., відповідач - кімнатою площею 17,0 кв.м. з виходом на балкон. Загальна площа квартири складає 48,7 кв.м., житлова - 29,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири.

У зв'язку з тим, що 19.02.2015 відповідач закрив одну з кімнат спірної квартири, площею 17,0 кв.м. з виходом на балкон на ключ, 23.02.2015 позивачка подала заяву до міліції, для захисту її порушених прав та прав малолітньої доньки.

Не отримавши відповіді від правоохоронних органів позивач в травні 2015 року звернулася до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві адміністрації з метою захисту особистих, житлових прав своєї малолітньої доньки.

24.06.2015 завідуючою сектором соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві був складений акт обстеження умов проживання № 40 відповідно до якого дитина проживає в одній кімнаті з матір'ю, площею 12 кв.м. Позивач та дитина позбавлені можливості знаходитись в іншій кімнаті, площею 17 кв.м., що має вихід на балкон.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила виділити їй та їх спільній з відповідачем малолітній дитині у користування кімнату площею 17,0 кв.м., а у користування відповідачу - кімнату площею 12,0 кв.м. Кімната, яку просила виділити позивач у своє користування та у користування їх спільної з відповідачем малолітньої дитини, має вихід на балкон, у зв'язку з чим може краще провітрюватися, а тому є придатною для нормального повноцінного проживання дитини.

Встановивши вище вказані фактичні обставини справи та проаналізувавши означені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про те, що виділення позивачу в користування кімнати площею 17 кв.м. є більше придатною для малолітньої дитини та її матері та не порушує прав відповідача.

При вирішенні вимог позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст.ст. 383, 358 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Тому, із урахуванням обставин справи та вимог чинного житлового законодавства щодо розміру житлової площі кімнат та кількості осіб, розміру жилої площі, що припадає на одну особу, конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовандійшов висновку про те, що порядок користування, запропонований у позові, є розумним та справедливим, та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі та їх малолітньої дитини, а тому,встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1шляхом виділення у користування: ОСОБА_3- кімнату, пл. 17,0 кв.м., ОСОБА_5 - кімнату, пл.12,0 кв.м, а кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишив у спільному користуванні сторін.

Твердження апелянта про помилку суду в даті договору купівлі-продажу спірної квартири, не є підставою для скасування рішення, оскільки матеріали справи містять договір купівлі-продажу і описка в даті укладення договору може бути виправлена у порядку визначеному процесуальним законом.

Доводи відповідача про те, що судом невірно зазначено площу кімнат, також не можуть вплинути на законність і справедливість ухваленого судом рішення, оскільки відповідачем не заперечувалось того факту, що квартира складається з двох кімнат, які мають площу, на його думку, 16,3 кв.м. та 13,2 кв.м. Більша за розміром кімната має вихід на балкон. Належних і допустимих доказів точних розмірів кімнат сторонами не надано, при цьому відповідач вказав на перепланування квартири, проте жодних дозвільних документів не надав.

Відтак, суд першої інстанції виходячи з інтересів дитини правомірно виділив у користування позивачці з дитиною кімнату більшу за розміром (17 кв.м.), а відповідачу меншу (12 кв.м.).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва