Справа № 487/2119/16-ц
Провадження № 2/487/1425/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.05.2016 Заводський районний суд м. Миколаєва

в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського територіального управління юстиції про скасування (зняття) арешту, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського територіального управління юстиції про скасування (зняття) арешту. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 28.04.2014 року помер її син ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Звернувшись до нотаріуса ОСОБА_1 прийняла спадщину, однак виявилося, що постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 від 19.11.2013 року на все майно, що належало ОСОБА_3 накладено арешт, у звязку з відкриттям 13.08.2013 року виконавчого провадження № 39277526 на підставі виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 02.07.2013 року по кримінальній справі № 1-кп/487/201/13 про стягнення 489,44 грн. витрат на користь НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці. 07.11.2014 року виконавчий лист повернуто стягувачеві. при цьому арешт знято не було. Звернувшись до ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ із відповідною заявою, позивачці було відмовлено в скасуванні арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № 39277526 у звязку з тим, що у відділі немає відкритих виконавчих проваджень, а виконавчий документ повернуто стягувачеві. Наявність чинного арешту порушує право власності позивачки. На підставі вищевикладеного просить суд скасувати та зняти арешт з майна, належного її сину ОСОБА_3.

До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського територіального управління юстиції до судового засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 201585, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 08 травня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 2000. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири № 57, що знаходилась по вул. Лазурній, 26-А в м. Миколаєві.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3 та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відкрито спадкову справу.

Однак під час перевірки обтяжень спадкового майна виявилося, що постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 від 19.11.2013 року на все майно, що належало ОСОБА_3 накладено арешт. При цьому, в самій постанові допущено помилку, а саме невірно зазначено прізвище боржника «Лірник» замість правильного «Лінник». Ідентифікаційний код зазначено вірно як «НОМЕР_1». Вказана вище постанова міститься в матеріалах справи.

Арешт накладено у звязку із відкриттям 13.08.2013 року виконавчого провадження № 39277526 на підставі виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 02.07.2013 року по кримінальній справі № 1-кп/487/201/13 про стягнення 489,44 грн. витрат на користь НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці.

07.11.2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановою ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ від 07.11.2014 по виконавчому провадженню № 39277526.

При поверненні виконавчого документа арешт знято не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Станом на теперішній час виконавчий документ повернутий стягувачеві і відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3 в ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ немає. Вищевказане підтверджується листом ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ № 9841/01.02-38/4 від 20.04.2016 року виданого у відповідь на заяву ОСОБА_1 про скасування арешту, в якому державний виконавець пояснює, що 07.11.2014 ним була винесена постанова про повернення виконавчого провадження згідно п.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити фактичне місцезнаходження боржника. Також ОСОБА_1 було розяснено, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, стягувач НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці ліквідовано без визначення правонаступника (Наказ МВС України «Про ліквідацію Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управління МВС України на одеській залізниці» № 719 від 18.06.2015 року (зміни внесено наказами МВС України від 02.07.2015 № 801 та від 01.09.2015 № 1056).

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків коли законом або іншим нормативно-правовим актом виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, враховуючи факт повернення виконавчого документа стягувачеві а також відсутність на даний момент виконавчого провадження в ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/487/201/13 від 02.07.2013 року, суд приходить до висновку, що наявність арешту та заборони розпоряджатися майном, в тому числі частиною квартири АДРЕСА_2 порушують права ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_3 та власника спадкового майна на вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського територіального управління юстиції про скасування (зняття) арешту задовольнити.

Скасувати та зняти арешт з майна, належного ОСОБА_3, накладений постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 від 19.11.2013 року в межах виконавчого провадження № 39277526, відкритого на підставі виконавчого листа виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 02.07.2013 року № 1-кп/487/201/13 про стягнення витрат в розмірі 489,44 грн. з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці.

Стягнути з ОСОБА_2 Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського територіального управління юстиції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г. Разумовська