Справа № 1007/4584/2012 Головуючий у І інстанції Радзівіл А. Г.
Провадження № 22-ц/780/6380/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 33/МІ-040.07.1 та додаткову угоду №1 до цього договору, відповідно якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. на споживчі цілі, а відповідач ОСОБА_3 зобовязалась прийняти вказані кошти, належним чином їх використовувати та повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 грудня 2008 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 24 % річних. Але, відповідач належним чином не виконує зобовязання за вищевказаним договором та має заборгованість станом на 29.11.2011 року в сумі 189 355 грн. 49 коп.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 20 грудня 2007 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_4 укладений договір поруки №33/МІ-040.07.1 та з відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки №33/МІ-040.07.1, відповідно яких поручителі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зобовязалися солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника ОСОБА_3, що виникають з кредитного договору № ЗЗ/МІ-040.07.1., тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача вказану заборгованість та судові витрати за розгляд справи в суді.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором №33/МІ-040.07.1 від 20 грудня 2007 року в сумі 189 355 грн. 49 коп., судовий збір в сумі 631 грн. 19 коп. з кожного відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вказана сума заборгованості вже була стягнута заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області №2-224/2010 року від 05.01.2010 року, тобто вказана заборгованість вже була предметом судового розгляду і з цього питання вже існує рішення суду, що набрало законної сили, просить постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №33/МІ-040.07.1, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 12 000 грн. на споживчі цілі із остаточним терміном повернення кредиту не пізніше ніж 15.12.2008 року.

Додатковою угодою №1 від 20 грудня 2007 року до Кредитного договору №33/МІ-040.07.1від 20 грудня 2007 року банк зобов'язався згідно з умовами Кредитного договору надати позичальнику кредит в сумі 12 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних строком з 20 грудня 2007 року по 15 грудня 2008 року.

Згідно п.3.4.6.кредитного договору, позичальник зобовязаний у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та процентами сплатити банку пеню за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості розмірі 2%. Пунктом 3.4.7. передбачено, що у разі порушення умов цього договору та Додаткової угоди позичальник зобовязаний достроково погасити на вимогу банку всю суму заборгованості за кредитами у строк, вказаний банком, сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п.3.1. кредитного договору, банк має право стягувати пеню за несвоєчасне погашення кредитів, а також несвоєчасну сплату процентів за цим договором та додатковими угодами в розмірі, що встановлений в п. 3.4.8. кредитного договору

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 та між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори поруки № 1 та №2, відповідно до яких поручителі зобовязуються солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за зобовязаннями позичальника ОСОБА_3, що виникають з кредитного договору №33/МІ-040.07.1 від 20 грудня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_3, порушила свої зобовязання в частині щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, що зумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 29.11.2011 року склав 189 355 грн. 49 коп. з яких: 6 942 грн. 02 коп. - заборгованість за кредитом, 696 грн. 38 коп. - заборгованість за процентами, 178 369 грн. 93 коп., 2 614 грн. 28 коп. сума інфляційних витрат, 738 грн. 49 коп. - сума нарахованих 3% річних.

Стягуючи солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3, відповідачка у справі, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому позивач має право вимагати стягнення з позивальника та відповідачів-поручителів заборгованість, нараховану згідно з умовами кредитного договору та судовий збір.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки судом не враховано, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області №2-224/2010 року від 05.01.2010 року заборгованість за основним боргом, процентами за кредитом та пені вже була предметом судового розгляду і з цього питання вже існує рішення суду, що набрало законної сили.

Так, апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області №2-224/2010 року від 05.01.2010 року, яке набрало законної сили 16.01.2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором №33/МІ-040.07.1 від 20 грудня 2007 року в сумі 56904 грн. 12 коп. та судові витрати 689,04 грн.

Таким чином, враховуючи те, що частина заявлених позивачем у даному провадженні вимог вже була предметом розгляду і щодо них було ухвалено рішення, зокрема, відносно стягнення основного боргу та нарахованих за певний період процентів та пені, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності скасування рішення та закриття провадження у справі у цій частині, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку випливає, що позивач просив стягнути основний борг, проценти за кредитом, пеню і за періоди, спір щодо стягнення яких вже вирішений.

Що стосується позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, судова колегія вважає їх підлягаючими до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені ст. 610 ЦК України, серед яких передбачена можливість, зокрема, сплати неустойки.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після ухвалення рішення про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідачів 2 614 грн. 28 коп. інфляційних втрат та 738 грн. 49 коп. - сума нарахованих 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд, вірно виходив з того, що у разі ухвалення рішення про стягнення основного боргу діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання, тому у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення з боржника інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Проте, стягуючи ці суми коштів солідарно з відповідачів, суд не врахував, що порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Так, за змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Оскільки кредитний договір був укладений до 15 грудня 2008 року, а договори поруки до припинення кредитного договору, позивач звернувся до суду з даними вимогами до поручителів лише у грудні 2011 року, судова колегія вважає, що в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука відповідачів припинена, тому стягнення інфляційних втрат та 3% річних на користь позивача підлягають лише з боржника за кредитом відповідачки ОСОБА_3

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому рішення суду в частині стягнення на користь позивача судового збору підлягає зміні, а саме стягнення з відповідачки ОСОБА_3 33,53 грн., що складає 2% задоволених вимог. Крім того, з позивача на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2082,92 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року скасувати та закрити провадження у справі за позовними вимогами Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення основного боргу, процентів за кредитом та пені.

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» суму інфляційних втрат у розмірі 2614 грн.28 коп., 3 % річних у сумі 738 грн.49 коп. та судові витрати у розмірі 33,53 грн.

У задоволенні цих позовних вимог ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ПАТ «Родовід банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2082,92 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :