РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18021/15-ц

пр. № 2/759/1250/16

30 червня 2016 року Святошинський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Лук'яненко Л.М. за участю секретаря Скляренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

20.11.2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 90 600 000,00 гривень та витрат по сплаті судового збору у розмірі 6090,00 гривень.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21 березня 2015 року між сторонами у справі був укладений договір позики, за умовами якого гр.. Сполучених штатів Америки, ОСОБА_2 отримає у власність 4 000 000, 00 дол. США ( чотири мільйони доларів США ) на строк до 30 вересня 2017 року з графіком повернення вказаної суми частинами, починаючи з 10.05.2015 року, за умови невиконання умов договору позики ОСОБА_2 сплачує штраф у розмірі 0.5 % від суми заборгованості за кожний день прострочки. Згідно розписки, яка є невід'ємною частиною договору позики від 21.03.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг суму 4 000 000, 00 дол. США та зобов'язується їх повернути в строк згідно до договору позики від 21.03.2015 року.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань боржником, 25.09.2015 року ОСОБА_1 було відправлено вимогу про дострокове повернення позики та сплату заборгованості, яка проігнорована, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач по справі в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі зібраниї по справі доказах .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вбачається, що договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом зазначеного договору. Саме підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутньому обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилався на розписку від 21 березня 2015 року (а.с. 10), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 4 000 000 000 ( чотири мільойни ) дол. США., які зобов"язувався повернути згідно до договору позики від 21 березня 2017 року вчасно до 30 вересня 2015 року з графіком повернення вказаної суми частинами починаючи з 10.05.2015 року, за умови невиконання умов договору позики ОСОБА_2 сплачує штраф у розмірі 0.5 % від суми заборгованості за кожний день прострочки. (а.с. 6-7) Міститься підпис, який ніби-то належить ОСОБА_2, та нібито ним власноручно написаний договір позики. Зазначено також, що кошти отримав ОСОБА_2 та міститься підпис.

Представником позивача в судовому засіданні не надано документів про доходи ОСОБА_1, не надано виписки рахунків з банку на яких перебували дані гроші, що не дає можливість суду зробити висновок про спроможність позивача надати в позику 4 000 000, 00 дол. США.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики й отримання останнім грошових коштів підтверджується його особистим підписом в розписці від 21 березня 2015 року, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Згідно документів позовна заява з документами вручена ОСОБА_3, особу якої підтверджено в усній формі, зі слів ОСОБА_5, який нібито вручив вказаному відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 примірник процесуальних документів. ОСОБА_3 заявила, що прочитала документи та підтверджує факти, викладені в даних документах. Оскільки особу ОСОБА_3 не було встановлено належним чином, не надано копії паспорту останньої, чи іншого документу, що підтверджує особу, вона не попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів , а тому суд не може брати до уваги твердження останньої.

Крім того, суд звертає увагу, що дія договору не закінчена, документів, що підтверджують направлення та отримання ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення позики представником позивача також не надано, розрахунку заборгованості за договором позики суду не надано.

Надані позивачем докази не є допустими доказами в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом не беруться до уваги зазначені документи, оскільки також і свідчення в силу закону не є належними доказами факту вчинення правочину та передання коштів за договором позики.

Будь-яких інших письмових доказів (крім розписки , відсутність у суду достовірних даних про те , хто саме написав цю розписку ) , на підтвердження факту передачі грошових коштів, суду не надано.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаютьсясторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність існування між сторонами договірних правовідносин позики.

З огляду на наведене, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 525, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя