Справа №551/537/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2016 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.,

секретаря - Кулинченко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Баленко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яреськівської сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Яреськівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Просила визнати за собою, в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно померлого батька ОСОБА_3 у вигляді належного йому на день смерті житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є єдиним спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_3 та вчасно прийняла спадщину.

Спадкове майно померлого ОСОБА_3 складається з домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1, але приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину відмовлено в зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок на ім'я померлого.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, наголошуючи на неможливості оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку.

Представник відповідача - Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_2, виданим Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 04 квітня 2011 року, актовий запис № 20 (а.с.26).

Померлий заповіту не залишив, а його єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину є донька ОСОБА_1. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні, що встановлено судом при вивченні спадкової справи № 26/2016 щодо майна померлого, яка перебуває на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. (а.с.21).

Наявність родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, виданим повторно відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області 18 березня 2016 року, актовий запис № 14 від 03 квітня 1951 року (а.с.23).

Спадковий будинок на який претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 40491) розташований по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку 1947 року побудови загальною площею 37,1 кв.м., жилою площею 17,7 кв.м. (літ. - А-1), сараю (літ.- Б) (а.с. 8-10).

Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1947-1950 року. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Згідно довідки Яреськівської сільської ради від 22.03.2016 № 992 домоволодіння, яке розташоване у селі Гончарі Шишацького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 18 особовий рахунок № 1203, станом на 01.07.1990 року відносилось до робітничого двору. Членами робітничого двору на 01.07.1990 року є: голова двору - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, онук - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Свідоцтво про право власності на будинок не видавалось (а.с.5).

Згідно довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» віл 15.04.2015 № 3164 реєстрація права власності на спірний житловий будинок станом на лютий місяць 2004 року не проводилась (а.с.6).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1, допитаної судом в порядку ст.ст. 62, 184 ЦПК України в якості свідка, спадковий будинок був побудований в середині 40-х років минулого століття її батьком ОСОБА_3.

У вказаному будинку крім забудовника до дня смерті проживала його дружина та мати позивача - ОСОБА_6. На даний час в ньому крім позивача зареєстрований її син ОСОБА_8, який на спадковий будинок або частку у ньому не претендує.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого повторно відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області від 08.06.2016 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а отже вона не може претендувати на власну частку у спірному будинку.

Згідно паспорту на ім'я ОСОБА_8 він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року та зареєстрований у спадковому будинку з 09.03.1999 року, а отже об'єктивно не міг брати участь у його будівництві.

На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1947 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року.

Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник ОСОБА_9 помер.

Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся.

Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. від 25 квітня 2015 року № 243/02-31 спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця (а.с.7).

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином суд приходить до висновку, що спірний спадковий будинок одноособово належав ОСОБА_3 до моменту його смерті.

Враховуючи те, що ім'я спадкодавця в свідоцтвах про його народження та смерть викладено як «ОСОБА_3» (а.с.24, 26), суд вважає, що зазначення в погосподарській книзі Яреськівської сільської ради його імені як «ОСОБА_3» є опискою обумовленою різночитанням імені «ОСОБА_3» російською та українською мовами.

Таким чином, успадкувавши після смерті ОСОБА_3 належний йому в цілому вищезазначений житловий будинок, спадкоємець (позивач) ОСОБА_1 позбавлена можливості переоформити його на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, що є перешкодою для реалізації позивачем її права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 112 ЦК УРСР, ст.ст. 3, 15, 16, 316, 319, 321, 328, 355, 392, 1216-1218, 1222, 1261, 1268, п.п. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Яреськівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, право власності, в порядку спадкування за законом, на спадкове майно померлого ОСОБА_3 у вигляді належного йому на день смерті житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 та згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 40491) складається з житлового будинку 1947 року побудови загальною площею 37,1 кв.м., жилою площею 17,7 кв.м. (літ. - А-1) та сараю (літ.- Б).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд в 10 денний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Д.С. Сиволап