Справа № 439/31/14 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/2725/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Богонюка М.Я., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_4, представника Бродівської РДА ОСОБА_5, представника комунального архітектурно-планувального підприємства «Бродипроект» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Бродівськоїміської ради, виконкому Бродівськоїміської ради, комунального архітектурно-планувального підприємства «Бродипроект», БродівськоїРДА, реєстраційної служби Бродівського РУЮ, треті особи: КП «Броди», ОСОБА_8, про скасування рішень, свідоцтва на право власності, відновлення будинку у попередній стан та визнання поновленим права спільного користування на допоміжні приміщення.

Зобовязано ОСОБА_9, ОСОБА_2відновити розібраний блок димових та вентиляційних каналів (комин) для відведення продуктів згорання від побутових газових приладів та печей з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7.

Зобовязано ОСОБА_9, ОСОБА_2демонтувати влаштовану перегородку дверима, що ведуть до квартири № 15 на сходовій клітці другого поверху будинку по вул. Золотій, 8 в м. Броди Львівської області.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2в користь ОСОБА_7 229,40 грн. сплаченого судового збору та 4070 грн. сплачених витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10, ОСОБА_11 зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Вказують на те, що районний суд не взяв до уваги той факт, що вони не були субєктами правових відносин між позивачем та попереднім власником квартири АДРЕСА_1, не несли будь-яких обовязків перед позивачем при укладенні між ними договору купівлі-продажу. Вважають, що вони володіють квартирою №15 по вул. Золотій,8 в м. Броди Львівської області на підставі правовстановлюючих документів, які відповідають всім вимогам закону, ОСОБА_10 набула право власності 05.02.2009 року, а позивач став власником квартири АДРЕСА_2 лише 15.12.2012 року.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_7 вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, зокрема не надано правової оцінки законності будівництва у горищі житлового будинку №8 на вул. Золотій в місті Броди, що є памяткою архітектури місцевого значення Львівської області, яка внесена до відповідного переліку памяток за охоронним номером 1750-М, та неправомірного оформлення ОСОБА_12 права власності на спільне горище та частину загального коридору за рахунок чого утворилася квартира №15. Зазначає, що оскільки через горище проходили димові та вентиляційні канали, то воно належало до спільної власності мешканців будинку, в тому числі попередньому власнику квартири №14, а тому йому як правонаступнику належать ті ж права.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення відмовлених позовних вимог, а у частині задоволених позовних вимог рішення залишити без змін.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта ОСОБА_7, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач 13.09.2013 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування рішень, свідоцтва на право власності, відновлення будинку у попередній стан та визнання поновленим права спільного користування на допоміжні приміщення, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, востаннє - 25.03.2014 року.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що будинок №8 по вул. Золота в м. Броди в цілому знаходиться на балансі комунального підприємства «Броди» виконавчого комітету Бродівської міської ради.

Позивач ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №36988380 від 26.12.2012 року.

Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 31.12.2008 року №718 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21788769 від 05.02.2009 року відповідач ОСОБА_10 є власником квартири №15 у цьому ж будинку.

Відповідач ОСОБА_11 з 24.11.2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Житловий фонд України утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України (ст.4 ЖК України).

Згідно ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад(житловий фонд місцевих рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1 та 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, як це передбачено ст. 391 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.1 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їхню власність як квартир(будинків), кімнат у квартирах та однокімнатних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Частиною 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2.03.2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього(п.1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що діями відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по розібранню блоку димових та вентиляційних каналів для відведення продуктів згорання від побутових газових приладів та печей з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7, та по влаштуванню перегородки на сходовій клітці другого поверху даного будинку порушено права позивача, а відтак вони підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам, а твердження апелянтів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим - безпідставними.

На думку судової колегії, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що районний суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, оскільки оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: