АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3042/16 Суддя доповідач Пилипчук Н. П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року по справі за позовом Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» до ОСОБА_1, третя особа Комінтернівський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є балансоутримувачем гуртожитку по пров. Зерновий, 4 А в м. Харкові. 22.05.2012 року між ДП «Завод ім. В.О. Малишева» в особі генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку. Вказаний договір є безстроковим та він був укладений з порушенням норм чинного законодавства. 01.11.2012 року спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 14 надано койко-місце у кімнаті № 85 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 4 А. В якому зазначено, що койко-місце надається строком на один рік за клопотанням сторонніх організацій. Відповідач ОСОБА_1 не значиться в списках працівників ДП «Завод ім. В.О. Малишева», що підтверджується службовою запискою начальника відділу кадрів ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 77/19 від 18.01.2016 року, а також вона не отримувала спеціальний ордер для вселення. Також відповідачу направлялась вимога про виселення з кімнати № 85 гуртожитку за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 4 А, з якою вона була ознайомлена. Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутися до суду із позовом.

Просить виселити ОСОБА_1 з кімнати № 85 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 4 А, та зняти з реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_1, ІПП НОМЕР_2) за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 4 А, к. 85.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року у задоволенні ДП «Завод ім. В.О. Малишева» відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Завод ім. В.О. Малишева» просить рішення скасувати, та ухвали нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує ті самі обставини на які посилався в позовній заяві.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до довідки відокремленого підрозділу Житлово-побутовий комплекс ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 401/98 від 17.10.2014 року, багатоповерховий житловий будинок, гуртожиток, інв. № 100004, який розташований за адресою: м. Харків, пров. Зерновий,4 А знаходиться на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева» (а.с. 7).

22.05.2012 року між ДП «Завод ім. Малишева» в особі Генерального директора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір найму житлового приміщення у гуртожитку № 46-946дп, за умовами якого останній було надано у тимчасове користування на період роботи житлове приміщення кімната 85, що знаходиться у спільному користуванні кількох осіб, що перебувають у сімейних стосунках за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 4 А. Підставою укладення зазначеного договору було Рішення комісії з житлових питань, протокол № 1 від 23.03.2011 року. Договір є безстроковим та може бути розірваний з підстав, передбачених умовами договору (а.с. 17-18).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був направлений припис про звільнення ліжко місця, яким ОСОБА_1 було повідомлено про розірвання договору найму житлового приміщення у звязку з закінченням строку проживання в гуртожитку у 2014 році, зазначено про необхідність сплатити заборгованість за комунальні послуги та звільнити ліжко - місце. Відповідно до відмітки ОСОБА_1 з вказаним приписом вона ознайомлена 12.12.2014 року, також вона зазначила, що зареєстрована, не має заборгованості, особовий рахунок відкрито на кімнату. (а.с. 19).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив в тому числі з того, що договір найму на підставі якого відповідач вселилася у гуртожиток є чинними на цей час, припис на звільнення ліжко-місця стосується іншої кімнатиу гуртожитку.

Між тим, зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Так, за умовами п. 3.19 договору найму житлового приміщення у гуртожитку № 46-946дп від 22.05.2012 року ОСОБА_1 зобов*язується звільнити житлове приміщення у випадку отримання вимоги наймодавця про виселення в одноденний термін з дня отримання вимоги.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було направлена вимога про виселення з койко-місця, яке вона займає.

ОСОБА_1 не заперечує, що укладала з позивачем лише один договір найму та займає лише одне ліжко-місце, тому розуміла що припис стосується розірвання саме цього договору та звільнення ліжко-місця, яке вона займає.

Між тим, відповідно до ст. 127 ЖК України, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в пункті 22 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч. 1 п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом встановлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 вселилася у гуртожиток без достатніх правових підстав, без відповідного ордеру.

Між тим такі твердження позивача спростовуються посвідченою копією ордеру, № 3 від 18.03.2011 року, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_1, яка займає посаду інспектор відділу кадрів лікарні № 17 дозволено зайняти ліжко-місце в будинку № 4 А по пров. Зерновому в м. Харкові (а.с. 64).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 припинила роботу на підприємстві у зв*язку із якою їй було надано вказане житло.

Позивач вказує на розірвання договору найму, за умовами якого відповідач займає кімнату в гуртожитку, однак не спростував права ОСОБА_1 на ліжко-місце у гуртожитку, яке вона займає на підставі ордеру.

Позивачем не спростовано, що відповідач законно та правомірно набула право на житло у вище вказаному гуртожитку, оскільки її заселення, реєстрація та постійне проживання в гуртожитку здійснювалися в рамках закону, тому, враховуючи положення ст.125, п.3 ст.132 ЖК України, підстав для її виселення не вбачається.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року змінити в частині мотивів та обгрунтування, в іншій частині залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді