Справа № 728/1789/15-ц Провадження № 22-ц/795/1274/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Новіков О. М. Доповідач - Тагієв С. Р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Житлово-будівельного кооперативу №1 про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування, обєднану зі справами за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Житлово-будівельного кооперативу №1 про визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частину квартири,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, Житлово-будівельного кооперативу №1 про визнання в порядку спадкування права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 звернулась з позовом до ОСОБА_5, Житлово-будівельного кооперативу №1 про визнання права власності на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування.

ОСОБА_8 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частину вказаної квартири.

Справи за даними позовами були обєднані в одну ухвалою Бахмацького районного суду.

Оскаржуваним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, а позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю. Визнано за кожним з них право власності на 1/3 частину спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю. Посилається на незаконність та необґрунтованість даного рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. На думку ОСОБА_5 суд помилково дійшов висновку про те, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки матеріалами справи підтверджується, що пайові внески частково сплачувались у період її шлюбу з покійним чоловіком, а решта повернута його колишній дружині також в період шлюбу з ОСОБА_5, в результаті чого вона як дружина члена кооперативу набула права на 1/2 частку у праві власності на квартиру, а як спадкоємиця на 1/6 частку, а всього має право на 2/3 частки вказаної нерухомості.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Судом встановлено, що з 26.02.1983 року ОСОБА_5 перебувала в шлюбі з ОСОБА_9. Останній помер 27.09.2014 року (а.с. 3-4), заповіту не залишив (а.с.24). Покійний ОСОБА_9 з 1980 року був членом житлово-будівельного кооперативу та отримав в користування квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до наданих ЖБК №1 довідок (а.с. 9) пайові внески за дану квартиру внесені в повному обсязі 24.04.1991 року в сумі 5765 руб. 67 коп. Рішенням Народного суду Бахмацького району від 13 липня 1982 року у справі про поділ спільного майна подружжя встановлено, що 2846 руб.26 коп. внесені ОСОБА_9 в період попереднього шлюбу, 700 руб. з яких складає борг батькам. Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_9 на користь колишньої дружини ОСОБА_10 1073 руб. 13 коп. в порядку поділу паю (а.с.162).

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є відповідно матірю та сином покійного ОСОБА_9, тобто разом з дружиною ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 20 травня 2016 року, виходив з того, що дана квартира не була повністю придбана за рахунок спільних коштів члена ЖБК ОСОБА_9 та члена його сімї - його дружини ОСОБА_5, а тому дану квартиру не можливо віднести до спільної сумісної власності подружжя.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, зважаючи на наступне.

Відповідно до Закону УРСР «Про власність» в редакції від 07.02.1991 року, яка діяла на час повної виплати пайових внесків, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (ч.1 ст. 15 Закону). Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 16 Закону). Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (ч.1 ст. 17 Закону).

Згідно положень ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року, який діяв на час набуття права власності на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні норми містить і чинний Сімейний кодекс України(ст. 61, 63), які також підлягають застосуванню, оскільки шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 тривав до 2014 року, право спільної сумісної власності не припинялось.

Отже, враховуючи, що кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю за рахунок спільних коштів члена кооперативу та членів його сімї, а покійним ОСОБА_9 частина пайових внесків буда сплачено до укладення шлюбу з ОСОБА_5, то підлягає визнанню спільною сумісною власністю лише та частина майна, яка відповідає частині спільно сплачених у шлюбі коштів.

Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції дано невірну оцінку фактичним обставинам справи та невірно застосовано норми матеріального права в частині визнання майна спільною сумісною власністю.

Як вбачається з рішення Народного суду Бахмацького району від 13 липня 1982 року (а. с. 162-163), покійний ОСОБА_9І та його колишня дружина ОСОБА_10 внесли 2846 руб. 26 коп. пойового внеску, з яких 1073 руб. 13 коп. припадало на частку ОСОБА_10, а 700 руб. були отримані в борг від батьків ОСОБА_9 Даним рішенням суду квартира залишена за ОСОБА_9 та на нього покладено обовязок виплатити ОСОБА_10 її частку. Доводи апеляційної скарги про те, що згадані 1073 руб.13 коп. та 700 руб. були сплачені в період другого шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за їх спільні кошти, не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, особистий пайовий внесок ОСОБА_9, сплачений до шлюбу з ОСОБА_5, складає 2846 руб. 26 коп., або 49,37% від вартості квартири.

Суд визнає, що решта 2919 руб.41 коп. (5765,67 руб.-2846,26 руб.) були внесені спільно ОСОБА_9І та ОСОБА_5 в період шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю. Отже, частка позивача ОСОБА_5 складає половину 1459,71 руб. (25,32%), а частка ОСОБА_9 складає 2846,26 руб.+1459,71 руб.=4305,97 руб. (74,68%).

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За приписами ч.1 ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, належну спадкодавцеві ОСОБА_9 частку в праві власності на спірну квартиру дружина спадкодавця ОСОБА_5, мати спадкодавця ОСОБА_7, та син спадкодавця ОСОБА_8 успадковують порівну: 4305,97 руб. : 3=1435,32 руб. (по 24,9 %). До частки ОСОБА_5 необхідно додати її частку у праві спільної сумісної власності подружжя: 1435,32 руб. (24,9 %)+ 1459,71 руб. (25,32%) = 2895,03 руб., або 50,2%.

Отже, частка ОСОБА_5 складає 50,2%, ОСОБА_7 24,9%, ОСОБА_8 24,9 %.

Загалом частки в праві власності слід розподілити наступним чином: за ОСОБА_5 визнати право власності на 1/2, а за ОСОБА_7 та ОСОБА_7М кожному по 1/4 частини спірної квартири.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвали нового рішення.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року скасувати.

Позовні заяви ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_8 право власності кожному по 1/4 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: