Номер провадження: 22-ц/785/7757/16
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л. І.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 року м. Одеса

Колегія судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Громіка Р.Д.

- Драгомерецького М.М.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року, -

встановила:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 лютого 2013 року вона з відповідачем уклала договір позики, за яким вона передала в борг, а відповідач прийняв 10 тис. доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути цю суму позики у строк до 05.12.2013 року, про що ним була написана власноручно розписка.

14.09.2013 року відповідач знов звернувся до неї з проханням дати йому в борг ще 15 тис. доларів США, взявши зобов'язання повернути цю суму в строк до 14.09.2014 року, про що теж власноручно написав розписку.

Однак а ні до 05.12.2013 року, а ні до 14.09.2014 року відповідач борг не повернув, тому вона просила стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики 10 тис. доларів США та 15 тис. доларів США, що еквівалентно за курсом Нацбанку України 637 тис. грн., індекс інфляції в сумі 401 415,04 коп., три проценти річних від простроченої суми, тобто 30 011 грн. 55 коп., та стягнути з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні позивач і її представник адвокат Печарський В.Д. позовні вимоги підтримали за підставами, вказаними в уточненому позові, просили позов задовольнити і не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та його представник адвокат Опалько О.М. в судове засідання двічі не з'явилися.

За згодою представника позивача і позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи.

Заочним рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 637тисяч гривень (шістьсот тридцять сім тисяч гривень), та 3-х % річних від просроченої суми - 30 011 грн. 55 коп.(тридцять тисяч одинадцять гривень 55 коп.) , в іншій частині позов залишений без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 4 134 гривні(чотири тисячі сто тридцять чотири гривні).

Представник ОСОБА_7 (діючий в інтересах ОСОБА_4.) звернувся до Балтського районного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 12 вересня 2016 року заява представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_4.) про перегляд заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином колегія суддів перевіряє законність рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що 24 лютого 2013 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала в борг, а відповідач прийняв 10 тис. доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути цю суму позики у строк до 05.12.2013 року, про що ним була написана власноручно розписка.

14.09.2013 року відповідач знов взяв у позивачки в борг ще 15 тис. доларів США, взявши зобов'язання повернути цю суму в строк до 14.09.2014 року, про що також власноручно написав розписку.

Однак а ні до 05.12.2013 року, а ні до 14.09.2014 року відповідач борг не повернув,

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)

передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник - зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦПК України).

Оскільки зобов'язання за договором позики відповідач не виконав в повному обсязі, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказана позивачкою сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення відповідача, що він не брав у позивача у борг вказану суму вказану у розписках, договір позики не укладав, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, якими можуть бути лише письмові докази щодо повернення боргу та спростовуються матеріалами справи

Відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечував обставин того, що саме він писав розписки про отримання сум позики.

Будь-яких даних про те, що відповідач звертався до правоохоронних органів з приводу незаконних дій позивача, або інші докази на підтвердження обставин зазначених в апеляційній скарзі в матеріалах справи не має.

Що стосується заперечення стосовно неможливості використання іноземної валюти, то відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 16 вересня 2015р. у справі за № 6-190цс15 визначено:

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При розгляді справи суд першої інстанції врахував вимоги Закону та визначив суму стягнення саме в національної валюті гривні.

Що стосується інших обставин викладених в апеляційній скарзі, то вони або спростовуються матеріалами справи, або не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.А. Станкевич

Судді Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецькій