АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/9053/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7518/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В..
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю позивача ОСОБА_3

представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - виконуючий обов'язки директора Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Діденко Олег Валентинович, про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ДК «Газ України», третя особа - виконуючий обов'язки директора ДК «Газ України» Діденко О.В., та ставила питання про скасування наказу виконуючого обов'язки директора ДК «Газ України» від 07 листопада 2014 року №114 «Про дисциплінарне стягнення» щодо оголошення ОСОБА_3 догани; скасування наказу виконуючого обов'язки директора ДК «Газ України» Діденка О.В. від 26 листопада 2014 року № 295-П «Про звільнення ОСОБА_3»; поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу роботи з персоналом ДК «Газ України»; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 листопада 2014 року до моменту фактичного поновлення на роботі, а також моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, спричиненої внаслідок незаконного звільнення з роботи.

ОСОБА_3 обґрунтувала свої вимоги тим, що з 24 листопада 1998 року вона працювала в ДК «Газ України», а з 01 жовтня 1999 року займала посади начальника відділу кадрів компанії, начальника управління по роботі з персоналом, начальника відділу по роботі з персоналом. 26 листопада 2014 року наказом виконуючого обов'язки директора Діденка О.В. за № 295-П була звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку, за п. З ст. 40 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним необґрунтованим та таким, що проведено з грубим порушенням КЗпП України, зокрема оспорюваний наказ № 295-П від 26 листопада 2014 року був прийнятий з порушенням вимог ст. ст. 43, 148, 149 КЗпП України, а саме: не отримана попередня згода профспілкової організації ДК «Газ України» на звільнення позивача; застосовано дисциплінарне стягнення без встановлення строків для застосування дисциплінарного порушення; застосовано дисциплінарне стягнення без отримання письмових пояснень; створено умови для неможливості звернення до суду з позовом про скасування наказу № 114 від 07 листопада 2014 року «Про дисциплінарне стягнення», який прийнятий з порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, а саме: не враховано ступінь тяжкості проступку - не встановлено вини позивача та не надана оцінка поважності причин відсутності позивача на роботі; не встановлено шкоди, заподіяної проступком; не враховано обставини, за якими вчинено проступок, а саме суттєве погіршення здоров'я та виконання контрольного доручення; не враховано попередню роботу працівника. Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 також було завдано моральну шкоду, тому остання просила суд захистити її права та задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

У судовому засіданні позивач та її представники підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача не визнали апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Третя особа, будучи повідомленою про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин неявки суду не повідомили. Колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу у її відсутність відповідача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що наказ в.о. директора ДК «Газ України» від 7 листопада 2014 року №1147 «Про дисциплінарне стягнення» щодо оголошення позивачу догани є чинним, не скасований, дисциплінарне стягнення у порядку, визначеному ст. 151 КЗпП України не зняте. Факт порушення позивачем трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку є незаперечним, будь-яких порушень приписів чинного законодавства у застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення відповідач не допустив, а відтак, наявність нагороджень та/або заохочень позивача, не знімає з неї відповідальності за виявленні відповідачем порушення.

Між тим, факти невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на ОСОБА_3 трудовим договором, були встановлені комісією та викладені в акті перевірки від 21.11.2014 року. Однак, заперечень на спростування викладеного в цьому акті перевірки позивач не надала, доказів, які б спростовували викладене в акті перевірки, суду також не надано. Встановлення в діях позивача дисциплінарного проступку та видачі наказу про звільнення, який став підставою 26 листопада 2014 року, передував наказ про оголошення догани.

При цьому, на думку суду першої інстанції перебування позивача у лікувальному закладі, що незаконно визнано порушенням трудової дисципліни і стало підставою оголошення догани є безпідставним, оскільки, спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, листом Комунального закладу «Київська обласна лікарня №2», з якого вбачається, що стан здоров'я ОСОБА_3 - задовільний і нагальної потреби у відвідування лікаря не було.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 26 листопада 2014 року була звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказу № 295-П від 26.11.2014 року «Про звільнення ОСОБА_3» передував наказ № 114 від 07.11.2014 року «Про дисциплінарне стягнення» про оголошення ОСОБА_3 догани.

Вищевказане дисциплінарне стягнення - догана, було застосоване ДК «Газ України» до ОСОБА_3 за фактом її відсутності на робочому місці 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00 год. та інші порушення внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», які мали місце 07.10.2014 року, 10.10.2014 року, 13.10.2014 року, 14.10.2014 року, 16.10.2014 року та 21.10.2014 року.

Відповідно до змісту наказу №114 від 07.11.2014 року встановлені факти систематичного порушення ОСОБА_3 п.5.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», затверджених наказом Компанії від 29.10.2008 року № 265, а також порушення абзаців 8 та 10 п.3.1. цих Правил.

Відповідно до змісту абзаців 8 та 10 п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», затверджених наказом Компанії від 29.10.2008 № 265, працівники зобов'язані: не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам Компанії; шанобливо ставитися до відвідувачів Компанії, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування.

Пунктом 5.2. цих Правил встановлений час початку і закінчення щоденної роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 з приводу відсутності на роботі 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00 год. Вбачається, що вона підтверджувала факт відсутності на роботі, однак з поважних причин, оскільки за станом здоров'я вимушена була звернутися до лікаря за медичною допомогою. Після відвідування лікаря, призначеного лікарем термінового обстеження та прийняття ліків вона повернулася на роботу. Оформлення тимчасової непрацездатності та госпіталізація, які були запропоновані лікарем, відкладені за її проханням. Виконання доручення по наданню документів до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» було забезпечене головним фахівцем відділу ОСОБА_10

За матеріалами справи, ОСОБА_3 21 жовтня 2014 року з 11.15 - 12.00 була на консультації у лікаря, в цей день було проведене обстеження ЕКГ, РЕГ. З 24.10.2014 року проходила лікувально-профілактичний курс в умовах денного стаціонару. З 24 жовтня по 6 листопада 2014 року ОСОБА_3 був виданий листок непрацездатності.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

А відтак, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Виходячи із того, що за результатами перебування ОСОБА_3 у лікаря та проходження призначеного ним у цей день обстеження ОСОБА_3 у подальшому - через два дні був виданий листок непрацездатності та призначений курс лікування в умовах денного стаціонару, то колегія суддів вважає, що 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці з 10.59 до 14.00 з поважних причин.

Зазначений у листі головного лікаря Київської обласної лікарні №2 до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» висновок, що стан ОСОБА_3 21 жовтня 2014 року не був небезпечним для життя, не впливає на поважність причин відсутності позивача в цей день на роботі, оскільки впевнитися у тому, що загрози її життю немає, ОСОБА_3 змогла саме звернувшись за допомогою до лікаря, який призначив відповідне термінове обстеження та курс лікування з видачею листка непрацездатності.

Також відповідачем при виданні спірного наказу було вказано про те, що адміністрацією підприємства були виявлені й інші порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, допущені ОСОБА_3 06, 07, 10,13,14,16 жовтня 2016 року.

На підтвердження зазначених обставин відповідачем до апеляційного суду були надані наступні документи, а саме: копія наказу від 22.03.2013 року № 24 «Про трудову дисципліну» ( для підтвердження повноважень Управління безпеки); копія акту про відмову від дачі пояснень щодо виходу ОСОБА_3 за територію компанії в дати вказані вище; копія доповідної записки начальника Управління внутрішньої безпеки та запобігання корупції Борзинця О.А. від 21.10.2014 року; копія витягу із Журналу реєстрації відсутності в Компанії працівників ДК «Газ України» у робочий час; витяг із системи контролювання доступу «Максес», пояснювальна записка охоронника.

Згідно до надано наказу від 22.03.13 №24 «Про трудову дисципліну» вбачається, що даний наказ був виданий за результатами перевірки дотримання працівниками ДК «Газ України» Правил внутрішнього трудового розпорядку, та виявлення фактів того, що деякі працівники Компанії протягом робочого часу залишають своє робоче місце, не вказуючи необхідної інформації в Журналі реєстрації відсутності в Компанії працівників у робочий час.

Вищевказаним наказом зобов'язано начальника Управління безпеки подати на затвердження Інструкцію щодо порядку реєстрації відсутності в Компанії працівників ДК «Газ України» в робочий час.

Згідно п. 1.2. Інструкції, затвердженої головою комісії з припинення діяльності ДК Газ України» 25.03.2013 року організація роботи щодо реєстрації відсутності в Компанії працівників ДК «Газ України» в робочий час здійснюється Управлінням безпеки ДК «Газ України.

Пунктом 2.2. Інструкції передбачено, що у разі виникнення необхідності виходу за територію Компанії в робочий час працівник повинен інформувати керівника свого структурного підрозділу, а отримавши його дозвіл, повідомити про це Управління безпеки ДК «Газ України» з обов'язковою реєстрацію в журналі, який зберігається у відділі контролю охорони, перепускного режиму та нагляду за технічними засобами безпеки Управління безпеки.

У п. 2.3. Інструкції зазначено, що для реєстрації своєї відсутності в адмінприміщенні в робочий час працівник повинен звернутися до відділу контролю охорони, перепускного режиму та нагляду за технічними засобами безпеки Управління безпеки.

п 2.4. Інструкції передбачено, що надана інформація обов'язково фіксується в журналі працівником відділу контролю охорони, перепускного режиму та нагляду за технічними засобами безпеки Управління безпеки.

Згідно розділу 3 Інструкції, лише за рішенням начальника Управління безпеки ДК «Газ України» проводиться службова перевірка, за результатами якої лише голова комісії з припинення діяльності ДК «Газ України», директор приймає рішення щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

26.08.2014 року Управління безпеки ДК «Газ України» було ліквідовано та створено Управління внутрішньої безпеки та запобігання корупції.

При цьому, правомірність складення 21.10.2014 року доповідної записки саме начальником Управління внутрішньої безпеки та запобігання корупції після ліквідації Управління безпеки не доведена.

Слід зазначити, що сама доповідна записка за своїм текстом не містить інформації щодо тривалості часу відсутності позивача 06, 07, 08,09, 10,13, 14,15, 16 жовтня 2014 року на робочому місті. Так як в ній відображено лише « про відсутність на роботі протягом певного часу».

У ході розгляду справи відповідачем також не було надано до суду пояснень щодо тривалості щоденної відсутності позивача на робочому місці в зазначені вище дати з урахуванням даних відображених по системі контролювання доступу «Максес», з урахуванням режиму та графіку роботи ( початок робочого дня, закінчення робочого дня, обідня перерва).

Посилання відповідача на те, що відсутність позивача на робочому місці певний проміжок часу за даними системи контролю які мали місце 07.10.2014 року, 10.10.2014 року, 13.10.2014 року, 14.10.2014 року, 16.10.2014 року він вважав як порушення позивачем внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», на думку колегії суддів спростовуються також даними відображеними в довідці відповідача щодо нарахування та виплати заробітної плати за жовтень 2014 року від 04.03.15 №31/15-850 (а. с. 27-28 т. 2)

Згідно довідки фактично відпрацьованими днями позивачем в жовтні 2014 року вважалися: 01, 02, 03, 06, 07, 08, 09, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 23 жовтня 2014 року (1 кал.дн - щорічна відпустка 22.10.14 , 5 кал.дн. - тимчасова непрацездатність з 24.10.14) .

Будь-яких обмежень щодо нарахування заробітної плати, чи нарахування заробітної плати за неповний робочий ( фактично відпрацьований час) день в жовтні 2014 року відповідачем не відображено.

Не є належним доказом по справі надана до суду пояснювальна записка охоронника відділу організації охорони та інформаційної безпеки, так як за своїм змістом вона вказує про події які відбувалися вже після 21.10.2014 року, а саме - 24.10.2014 року.

Відповідачем також був наданий Акт про відмову ОСОБА_3 від надання пояснень, складений 20.10.2014 року. За текстом якого: « складений даний акт про те, що на вимогу надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці, яке зафіксовано системою контролювання доступу «Максес» ( роздруківка додається), начальник Відділу роботи з персоналом ОСОБА_3 такі пояснення надавати відмовилася.

Колегія суддів вважає, що зазначений акт за своїм текстом не підтверджує відмову позивача від чачі пояснень щодо відсутності на робочому місці, саме : 06, 07, 08, 09, 10, 13,14,15, 16 жовтня 2014 року і саме в ті години що відображені у додатку до акту.

Крім того, згідно наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності вбачається, що відповідач вважав порушення внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені позивачем відбулися саме : 06, 07, 10, 13, 14, 16 жовтня 2014 року.

При цьому дані відображені системою контролювання доступу «Максес» вказують на те, що позивач здійснювала вихід та вхід на територію компанії також 08 жовтня ( 4 рази), 09 жовтня ( 2 рази), 15 жовтня ( 2 рази).

Підстави неврахування відповідачем залишення території компанії позивачем у дати які не були внесені до наказу, як обставини щодо порушення внутрішнього трудового розпорядку в суді відповідачами не відображені.

Відтак, колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом № 114 від 07.11.2014 року «Про дисциплінарне стягнення « було застосовано до ОСОБА_3 без достатніх на те підстав.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, пунктом 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав вважати, що підстави відсутності позивача на робочому місці з 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00 є неповажними. В указаний період часу позивач за станом свого здоров'я не могла виконувати покладені на неї обов'язки продавця, тобто причини відсутності на робочому місці є поважними. Як і доказів того, що позивачем були допущені порушення внутрішнього трудового розпорядку 06, 07, 10, 13, 14, 16 жовтня 2014 року.

А відтак, на думку колегії суддів дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом № 114 від 07.11.2014 року «Про дисциплінарне стягнення» було застосоване до ОСОБА_3 неправомірно, а тому цей наказ може бути визнаний судом незаконним.

Враховуючи, що наказ № 114 від 07.11.2014 року «Про дисциплінарне стягнення» про оголошення ОСОБА_3 догани визнається судом незаконним, то відсутні підстави для звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне неналежне виконання своїх посадових обов'язків .

Беручи до уваги те, що звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ч.І ст. 40 КЗпП України відбулося із порушенням трудового законодавства, то позивач підлягає поновленню на роботі.

За правилом ч.2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданої ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» довідки № 31/15-850 від 04.03.2015 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає 1 577,23 гривень. Час вимушеного прогулу з 27 листопада 2014 року по 23 червня 2016 року включає 391 робочий день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 616 696,33 гривень (1577,23 х 391).

Згідно ч. 1 ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що діями відповідача (незаконним звільненням) їй було спричинено моральної шкоди, яка виразилась (відповідно до змісту позовної заяви) у моральних стражданням пов'язаних, з позбавленням роботи, матеріального забезпечення, необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді.

За наведених обставин, суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Указаний розмір на переконання суду буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості вимогам розумності та справедливості.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК про часткове задоволення заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

Згідно до положень ст.. 88 ЦПК з відповідача в ході держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 6410 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 114 від 07 листопада 2014 року «Про дисциплінарне стягнення» накладене на ОСОБА_3 у вигляді догани.

Визнати незаконним наказ № 295-П від 26 листопада 2014 року «Про звільнення ОСОБА_3».

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу роботи з персоналом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 27 листопада 2014 року.

Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, Код , п/р 14, МФО 300012) на користь ОСОБА_3 (проживаючої за адресою 02068, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2014 року по 23 червня 2016 року в розмірі 616 696,33 (шістсот шістнадцять тисяч шістсот дев'яносто шість) гривень, без врахування обов'язкових платежів та внесків та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, Код , п/р 14, МФО 300012) судовий збір у розмірі 6 410 (шість тисяч чотириста десять) гривень на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: