Справа № 212/3142/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Зіміна М.В.,

секретаря судового засідання Борух Ю.К.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання права власності, виключення майна з акту опису, скасування арешту та заборони відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання права власності, виключення майна з акту опису, скасування арешту та заборони відчуження. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 04 листопада 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Зазначила, що під час шлюбу із ОСОБА_1 ними придбана квартира розташована за адресою: м.Кривий Ріг, м-н. 5-й Зарічний АДРЕСА_1, вказана квартира юридично оформлена на чоловіка ОСОБА_1. У ОСОБА_3 відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження №40884846. На підставі постанов ОСОБА_3 ВДВС від 12.09.2012, 26.06.2012,15.05.2012 та 20.06.2013 року на все майно ОСОБА_1 накладено арешт та оголошено заборону його відчуження. Позивачка вважає, що арешт та заборона на відчуження накладений на спільну квартиру порушує її право, як власника на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, а тому суд просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: м.Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний АДРЕСА_2, зняти арешт та заборону відчуження з 1/2 частини зазначеної квартири, виключити 1/2 частину квартири за адресою: м.Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний АДРЕСА_2 з акту опису майна, складеного в межах зведеного виконавчого провадження № 40884846.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зазначили, що вимог щодо поділу іншого майна вони не мають. ОСОБА_1 зазначила, що вона разом з її чоловіком мешкають в одній квартирі, куди саме було витраченого кредитні кошти її чоловіком їй не відомо. Вказала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти батьків кожного з подружжя.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що ним бралися кредити для власних потреб та ведення бізнесу з продажу автомобілів. Вказав, що автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2 були придбані під час шлюбу, однак ними користувався він особисто та його водій.

Представник відповідача ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, суду пояснив, що вважає позов поданий штучно з метою уникнення звернення стягнення на спірну квартиру. Також зазначив, що надання кредитних коштів мало відбуватись лише за згодою другого з подружжя, тому є не підтвердженими доводи позивачки про незнання існування кредитних зобовязань її чоловіка.

Представники відповідачів: публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до судового засідання не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_6, представник відповідача публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до судового засідання не зявились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавали.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 04 листопада 1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Вітряк», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 РВК м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, серії І-КИ № 309564 від 04.11.1995 року. (а.с. 6).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1491, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_1 купив у ОСОБА_9, який діє від себе та за дорученням від імені ОСОБА_10, квартиру під номером 30 у будинку №10 на мікрорайоні Пятий Зарічний у місті Кривий Ріг. Квартира № 30 буд. № 10 мікрорайону 5-й Зарічний в м.Кривому Розі зареєстрована в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на імя ОСОБА_1. (а.с.7).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, за № 61633601 від 14.01.2016 року, на підставі постанов ОСОБА_3 ВДВС Криворізького МУЮ №38662926 від 20.06.2013; №38662926 від 20.06.2013; №32582310 від 15.05.2012, №33148686 від 21.06.2012, №34259827 від 12.09.2012, №34259827 від 12.09.2012 накладено арешт та оголошено заборону відчуження на все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3). (а.с.10-12).

Відповідно до довідки ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області за №31215 від 17.11.2016 року, на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавче провадження № 36884446 відкрите на підставі виконавчого листа 2/413/1983 від 05.11.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу на суму 141338,24 грн. Вказане виконавче провадження перебуває у складі зведеного виконавчого провадження, до якого входять виконавчі документи: 2/413/632 від 07.02.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на суму 88832,93 грн.; 2/413/803 від 07.02.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу 26972,51 грн.; 2/212/2830 від 15.11.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» суми боргу 72178,42 грн.; №04-05-79/120-09 від 10.08.2012 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 850,00 грн.; 2/212/2564 від 16.04.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» суми боргу 238711,30 грн.; 2/212/452 від 20.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» боргу на суму 798294,28 грн.; 2/212/621 від 12.06.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу на суму 674967,70 грн.; 2/212/1632 від 26.09.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на суму 180762,16 грн. В ході здійснення виконавчих дій не звернено стягнення на автомобіль НОМЕР_1, належний ОСОБА_1, борги перед стягувачами не відшкодовані, виконавче провадження не закрите та перебуває у провадженні.(а.с.104)

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 48873698 від 02.02.2016, вбачається наявність обтяження накладеного на майно належне ОСОБА_1, а саме автомобіль НОМЕР_1, автомобіль НОМЕР_2, корпоративні права частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Автопостач». (а.с. 120-123).

Відповідно до відповіді № 01050053 наданої ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області станом на 11.04.2013 щодо зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів вбачається, що за останнім 18.03.2010 було зареєстровано автомобіль НОМЕР_1 та 14.12.2010 було зареєстровано автомобіль НОМЕР_2. (а.с. 124-128).

Із довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.10.2016 № FS29-RPC1-QFAS-TNOR вбачається, що ОСОБА_1 за угодою № SAMDN4388 було сплачено за період з 01.01.2010 по 05.10.2016 суму в розмірі 29744,20 грн. (а.с. 129).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за №161005/869 від 05.10.2016 року, картка № 135939 на імя ОСОБА_1 та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи закриті. (а.с.130)

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» відділення № 47 АТ «БМ Банк» за №738 від 05.10.2016 року, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), станом на 05.10.2016 року не має заборгованості по кредиту № 47/39/151210 від 15.12.2010р., перед відділенням № 47 Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» в м.Кривий Ріг. (а.с.131).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 04 листопада 1995 року. Шлюб між сторонами не розірвано.

Згідно до Прикінцевих положень СК України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, положення якого застосовуються до тих правовідносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Так, спірну квартиру було придбано подружжям 09.06.2000 під час дії КпШС України, а тому останній і повинен застосовуватися до спірних правовідносин.

Згідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до положень ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є боржником у зведеному виконавчому провадженні, в якому стягувачем виступають інші співвідповідачі на загальну суму боргу в розмірі 2222907,00 грн. В ході виконавчого провадження державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було накладено арешт на квартиру під № 30 у будинку №10 на мікрорайоні Пятий Зарічний у місті Кривий Ріг, яка є предметом позову.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Також, відповідно до розяснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділене суд визначає з урахуванням усього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом із цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису. Зазначені обставини згідно зі статтею 60 ЦПК зобовязана довести та сторона, яка посилається на них як на підставу своїх вимог чи заперечень, зокрема, поданням відповідних належних і допустимих доказів, заявленням клопотання про забезпечення позову з метою додаткового опису майна тощо.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, що на час звернення до суду за ОСОБА_1 на праві власності окрім спірної квартири зареєстровано також рухоме майно (автомобілі НОМЕР_1 марки «Toyota» моделі «Prado» державний номер НОМЕР_4) та корпоративні права на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Автопостач», яке було набуте під час шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже законодавством встановлено, що в разі наявності спору між подружжям щодо поділу майна підлягає поділу усе майно, яке було придбано під час шлюбу, до якого в даному випадку належить спірна квартира, транспортні засоби та корпоративні права, а також підлягають врахуванню борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Як було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 під час шлюбу неодноразово брались кредити у банківських установах, однак суду не надано сторонами доказів про спрямування кредитних коштів.

Також позивачкою у позовній заяві та під час розгляду справі у суді не було підтверджено часу припинення ведення подружжям спільного господарства.

Так, предметом даного позову є визнання права власності на 1/2 частку квартири під № 30 у будинку №10 на мікрорайоні Пятий Зарічний у місті Кривий Ріг без врахування усього нажитого майна подружжя, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Оскільки позивачкою не було визначено обсягу всього спільно нажитого з її чоловіком майна та часу припинення ведення з ним спільного господарства, не доведено джерело доходів на придбання майна, не враховано наявність боргів подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність.

Також, на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення скасовує вжиті згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року заходи забезпечення позову про зупинення продажу арештованого майна, а саме квартири № 30 будинку № 10 у мікрорайоні 5-й Зарічний у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, оскільки у задоволенні позову відмовлено і потреба в заходах забезпечення позову відпала.

У відповідності до ст.ст. 190, 355, 368, 392 ЦК України, ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, керуючись ст. ст.3,10,11,15,60,88,154, 212,214,215-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання права власності, виключення майна з акту опису, скасування арешту та заборони відчуження відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року про зупинення продажу арештованого майна, а саме квартири № 30 будинку № 10 у мікрорайоні 5-й Зарічний у м.Кривому Розі Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08 грудня 2016 року.

Суддя: М. В. Зімін