АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/9407/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2233/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Пастощука М.М., Янчук Т.О.,

з участю: секретаря Кошельника В.М.;

сторін: представника комунального підприємства „Поділля ОСОБА_1, представника Розсошанської сільської ради ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства „Поділля на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Розсошанської сільської ради, комунального підприємства „Поділля про визнання незаконним розпорядження про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 1 березня 2016 року його незаконно звільнено з посади директора КП «Поділля» на підставі п.1,2 ст.41 КЗпП України, вважає звільнення незаконним та безпідставним.

У звязку з цим, позивач просив суд визнати його звільнення незаконним та скасувати розпорядження № 20 від 1 березня 2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_3; поновити його на роботі на посаді директора КП «Поділля»; стягнути з Розсошанської сільської ради несплачену заробітну плату в розмірі 1744 грн. 17 коп., стягнути оплату за вимушений прогул з 1 березня 2016 року по 26 жовтня 2016 року в розмірі 10272 грн. 96 коп.; стягнути компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Розсошанської сільської ради № 20 від 1 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора КП «Поділля» та поновлено останнього на зазначеній посаді.

Стягнуто з комунального підприємства «Поділля» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за січень-лютий 2016 року у розмірі 1744,17 грн., та оплату за вимушений прогул з 1 березня 2016 року по 26 жовтня 2016 року у розмірі 10272,96 грн.

Стягнуто з Розсошанської сільської ради моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, КП «Поділля» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилається на те, що суд не звернув увагу на те, що у розпорядженні Розсошанського сільського голови № 20 від 1 березня 2016 року наведено юридичні підстави звільнення ОСОБА_3, а саме п.п. 1,2 ст. 41 КЗпП України. Фактичні підстави для звільнення наведені у довідці Розсошанської сільської ради від 12 березня 2016 року № 316, копія якої була надана ОСОБА_3 після його звільнення.

Крім того, апелянт вказує, що позивача було звільнено не за порушення трудової дисципліни ст.ст. 147, 149 КЗпП України, а за одноразове грубе порушення трудових обовязків керівником підприємства та за вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, оскільки ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого органу, тобто за п.п. 1,2 КЗпП України.

Також, апелянт зазначає, що зазначене розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з посади директора КП «Поділля» не містить ніякої вказівки про систему порушень, за які він був звільнений, а лише констатує правову підставу його звільнення, а саме вчинення позивачем одноразового грубого порушення конкретних трудових обовязків.

Апелянт вважає, що ним було доведено факт вчинення винних дій ОСОБА_3, як працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, і що ці його дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого органу.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 8 січня 2013 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження Розсошанської сільської ради № 3 прийнято на роботу посаду директора КП «Поділля» (а. с. 11).

24 грудня 2015 року рішенням другої сесії Розсошанської сільської ради № 8 позивача на час проведення перевірки підприємства засновником відсторонено від займаної посади та зобов'язано надати повну та вичерпну інформацію стосовно діяльності даного підприємства (а. с. 10).

8 лютого 2016 року за результатами проведеної інвентаризації складено протокол про нестачу основних засобів та товаро-матеріальних цінностей КП «Поділля» та повідомлено правоохоронні органи про факт їх розтрати (а. с. 36).

1 березня 2016 року згідно розпорядження Розсошанської сільської ради № 20 ОСОБА_3 звільнено з посади директора КП «Поділля»на підставі п.1, 2 ст.41 КЗпП України (а. с. 9).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що представником відповідача не доведено, що посада директора КП «Поділля» пов'язана з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, і що дії позивача дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

З таким висновком колегія суддів Апеляційного суду не погоджується.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював на посаді директора КП «Поділля».

4 вересня 2012 року ОСОБА_3 прийняв товарно-матеріальні цінності (а.с. 44-46).

Відповідно до п. 6.3. Статуту КП «Поділля» здійснює керівництво та організовує роботу підприємства, несе персональну відповідальність за результати роботи й виконання своїх функцій перед власником, розпоряджається майном та коштами підприємства (а. с. 24-29).

Звільнення з підстав втрати довіри (п. 2 ст. 41 КЗпП України), відповідно до роз'яснень в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Позивач безпосередньо одержав під звіт матеріальні цінності. Відповідно до статуту ОСОБА_3 несе відповідальність за їх наявність.

Документів, які б свідчили, що ОСОБА_3 передав всі прийняті ним товарно-матеріальні цінності іншій особі, до суду не надано, а тому є підстави для його звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України, яке було здійснено роботодавцем з дотриманням вимог закону.

За таких обставин не може бути задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

З довідки від 12 березня 2016 року вбачається, що підставою для винесення наказу про звільнення ОСОБА_3 стало виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей ввірених позивачу та невиконання ним наказу про проведення інвентаризації.

Розпорядження Розсошанської сільської ради № 20 від 1 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади містить посилання на п.п. 1,2 ст. 41 КЗпП України вчинення одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства та винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Між тим, посилання відповідача на невиконання ОСОБА_3 наказу про проведення інвентаризації, як на підставу для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст.41 КЗпП України не може бути визнане обґрунтованим.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до Розсошанської сільської ради, комунального підприємства „Поділля про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, з визнанням незаконним та скасуванням розпорядження Розсошанської сільської ради № 20 від 1 березня 2016 року в частині його звільнення з посади директора КП «Поділля» за п.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до частини пятої статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою КП „Поділля сплатило 3032 грн.

На відшкодування зазначених коштів з ОСОБА_3 на користь КП „Поділля слід стягнути 3032 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства „Поділля задовільнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до Розсошанської сільської ради, комунального підприємства „Поділля про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Розсошанської сільської ради № 20 від 1 березня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади директора КП «Поділля» за п.1 ст.41 КЗпП України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Розсошанської сільської ради судові витрати с сумі 3032 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Суддя: /підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_4

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7 Категорія:53,54,55

Доповідач: Купельський А.В.