Номер провадження: 22-ц/785/2758/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016 року м. Одеса

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Таваркіладзе О.М.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стоні позивача - ОСОБА_4 про відшкодування збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київський районний суд м. Одеси від 18 грудня 2015 року,-

встановила:

12.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення збитків та витрат по договору підряду, посилаючись на те, що відповідач взяв на себе зобов'язання в строк до 30 вересня 2014 року закінчити роботи з ремонту квартири №9 у будинку №11 "В" по проспекту Академіка Глушка у м. Одесі, про що написав відповідну розписку.

Однак, у зв'язку з несвоєчасним та не якісним виконанням всіх ремонтних робіт, зазначає позивач, він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав.

Справа розглянута у відсутність третьої особи.

Рішенням Київський районний суд м. Одеси від 18 грудня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 13 210 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2012 року є власником квартири № 9 у будинку № 11 В по проспекту Академіка Глушка у м. Одесі /а.с.10-11/.

Повноваження з розпорядження зазначеною квартирою ОСОБА_4 передані позивачу на підставі довіреності від 01.02.2012 року, відповідно до якої останній набув повноваження бути представником власника в усіх організаціях, підприємствах та установах, незалежно від форм власності та галузевої приналежності з усіх питань, повязаних з розпорядженням квартирою, мати вільний доступ до квартири, проводити оплату комунальних та інших послуг тощо /а.с.14/.

Керуючись повноваженнями, наданими власником квартири №9 в будинку №11 В по проспекту Академіка Глушка у м. Одесі, між сторонами у липні 2013 року досягнуто домовленість щодо здійснення відповідачем робіт по ремонту вказаної квартири, згідно складеного ОСОБА_3 кошторису /а.с.19-22/.

При цьому, домовленість між сторонами щодо вартості та строків виконання окремих етапів робіт по ремонту квартири також було домовлено, що не заперечується сторонами по справі та відповідно до ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню.

07 вересня 2014 року відповідачем надано розписку, за змістом якої ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання по завершенню всього комплексу робіт з ремонту квартири №9 в будинку №11 В по просп. Академіка Глушка у м. Одесі у строк до 30 вересня 2014 року, а в разі невиконання вищезазначених зобовязань, відповідач зобовязувався повернути позивачу грошові кошти у сумі 14 000 гривень, отримані виконавцем в якості оплати робіт по ремонту квартири, а також 1 620 гривень, отримані виконавцем в якості оплати замовником будівельних матеріалів /а.с.23/.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як передбачено ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, зі свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. При цьому підрядник відповідає за неналежну якість наданого ним матеріалу та устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, в порушення умов договору підряду, згідно розписки від 07 вересня 2014 року, приведених вище вимог чинного законодавства України, ОСОБА_3 прийнятих на себе зобовязань по завершенню ремонту квартири у строк до 30 вересня 2014 року виконано не було, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до розписки, ОСОБА_2 09 жовтня 2014 року отримав від ОСОБА_3, у звязку з несвоєчасним виконанням ремонтних робіт суму у розмірі 2 500 гривень /а.с.24/.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення збитків по договору підряду, згідно розписки від 07.09.2014 року у розмірі 13 120 гривень підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарг та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ч.І п.2 ст. 307, п.1,3 ст. 309 ЦПК України, колегія судців,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року залишити без

змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_5