АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

№ апеляційного провадження: Доповідач Ратнікова В.М.
22-ц/796/6630/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Соколової В.В.
- Борисової О.В.
при секретарі - Меженко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Кредитної спілки «Істок» Барковського Олексія Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Кредитну спілку «Істок» не нараховувати ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за кредитним договором № ДК2-176, укладеним 19.05.2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Істок».
Зобов`язано Кредитну спілку «Істок» не нараховувати ОСОБА_1 штрафні санкції та комісії за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором № ДК2-176, укладеним 19.05.2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Істок».
Зобов`язано Кредитну спілку Істок» зарахувати ОСОБА_1 , в якості погашення основного зобов`язання за кредитним договором № ДК2-176, укладеним 19.05.2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Істок», раніше сплачені ОСОБА_1 платежі, що були зараховані Кредитною спілкою «Істок» в якості відсотків за користування кредитом, штрафу та комісії.
Зустрічний позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Стягнуто з Кредитної спілки «Істок» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 31 березня 2016 року представник відповідача Кредитної спілки «Істок» Барковський Олексій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову і задоволення зустрічних позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим. Судом зроблено помилковий висновок про те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо зупинення нарахування відсотків за кредитом поширюють свою дію на укладений між сторонами договір, оскільки норми даного закону не можуть мати зворотної дії в часі відносно нарахування процентів, а кредитний договір було укладено до набрання законом чинності. Поза увагою суду залишився той факт, що кредитна спілка не нараховувала жодних штрафів та комісій ОСОБА_1 , а пред`явлені до стягнення суми складаються з боргу по тілу кредиту, процентам та інфляційним втратам, які не є штрафними санкціями. Помилковим також вважав висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем було неодноразово порушено умови укладеного кредитного договору, що є підставою для дострокового стягнення заборгованості. Посилався також на те, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, оскільки положеннями ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як зобов`язання вчинити певні дії. Зазначив, що сам кредитний договір є дійсним, зокрема, і в частині пунктів щодо нарахування відсотків, а тому без визнання цих пунктів недійсними задоволення позову є неможливим.

В судовому засіданні представник відповідача Кредитної спілки «Істок» Барковський Олексій Вікторович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.05.2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Істок» було укладено кредитний договір № ДК2-176, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 63 000 грн. 00 коп. на строк користування до 18.05.2017 року та зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором, а також зобов`язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 31% річних до повного виконання умов кредитного договору при дотриманні графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.
ОСОБА_1 з 2008 року по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується копією посвідчення офіцера Серії НОМЕР_1 та Довідкою Військової частини № НОМЕР_2 .
Згідно п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто, з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час.
Судом також встановлено, що з червня 2014 року по теперішній час Кредитна спілка «Істок» продовжує нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом, з яких він сплатив 28 305 грн. 12 коп., про що свідчить бухгалтерська довідка розрахунку боргу по кредитному договору № ДК2-176 від 19.05.2014 року члена спілки ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та, зобов`язуючи Кредитну спілку «Істок» не нараховувати проценти, штрафні санкції та комісії за кредитним договором № ДК2-176, а також здійснити зарахування позивачу в якості погашення основного зобов`язання раніше сплачені платежі, що були зараховані як проценти за користування кредитом, штрафи та комісії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, як діючому військовослужбовцю, штрафні санкції та проценти не повинні нараховуватись на підставі положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"» від 17 березня 2014 року, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під особливим періодом варто розуміти період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року було доповнено частиною 15 статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року, дію вказаної частини поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Оскільки факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі з 2008 року по теперішній час достовірно встановлений, частина 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджує свою дію на правовідносини, стороною яких є позивач, з моменту початку особливого період з 18 березня 2014 року.

Так як кредитний договір № ДК2-176 укладено між сторонами 19 травня 2014 року, тобто, після початку особливого періоду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про зобов`язання Кредитної спілки «Істок» не нараховувати позивачу проценти за користування кредитом та штрафні санкції, а платежі, раніше зараховані як проценти, штрафи чи комісії, перерахувати в якості погашення основного зобов`язання.

Обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону і наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає також висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову у зв`язку з відсутністю простроченої заборгованості, в огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов укладеного 19.05.2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Істок» кредитного договору № ДК2-176, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 63 000 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення до 18.05.2017 року та процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 31% річних (підпункти 1.1 - 1.3 Договору).
Сторони також погодили, що щомісячні платежів, які складаються з частини кредиту та нарахованих відсотків, підлягають сплаті в дати та в розмірі, що визначені графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною даного договору (підпункт 1.4 Договору).
Згідно вказаного графіку, станом на дату розгляду справи, а саме на березень 2016 року, залишок заборгованості за основною сумою кредиту повинен становити 26 787,95 грн..

Таким чином, враховуючи, що сума кредиту становить 63 000,00 грн., позивач до березня 2016 року повинен був сплатити 36 212,95 грн. основної суми кредиту.

З наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДК2-176, яка сформована та розрахована безпосередньо відповідачем Кредитною спілкою «Істок», вбачається, що станом на січень 2016 року ОСОБА_1 було сплачено на виконання умов кредитного договору 53 878,00 грн., з яких 25 572,88 грн. зараховано в якості погашення основної суми кредиту та 28 305,12 грн. в якості погашення відсотків.

Звертаючись до суду з зустрічними позовними вимогами Кредитна спілка «Істок» посилалася на те, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе за договором зобов`язання не виконує та регулярних платежів в рахунок погашення кредиту не здійснює,у зв`язку з чим, станом на 01 лютого 2016 року, має заборгованість в розмірі 65 571,73 грн., з яких: 37 427,12 грн. заборгованості по основній сумі кредиту та 28 144,61 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, ОСОБА_1 також повинен сплатити інфляційні нарахування, які становлять 3 278,59 грн..

Разом з тим, враховуючи, що відсотки за договором № ДК2-176 не підлягали нарахуванню весь період його дії, грошова сума в розмірі 25 572,88 грн., яку зараховано відповідачем як сплату за користування кредитними коштами, підлягала зарахуванню в якості погашення основної суми кредиту.

Таким чином, станом на березень 2016 року позивачем погашено 53 878,00 грн. основної суми кредиту, в той час як графіком встановлено погашення суми в розмірі 36 212,95 грн..

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість за кредитним договором № ДК2-176 у ОСОБА_1 відсутня, у зв`язку з чим відсутні також підстави для нарахування інфляційних втрат, а тому вимоги зустрічного позову є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині припинення нарахування відсотків не мають зворотної дії в часі, а тому не поширюють свою дію на договір № ДК2-176 від 19.05.2014 року, що був укладений до прийняття вказаних норм, не ґрунтуються на вимогам закону з огляду на таке.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року, визначено, що дія прийнятого пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Тобто, в прикінцевих положеннях закону є пряма вказівка про надання даній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: починаючи з моменту настання особливого періоду та до його закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Враховуючи, що за змістом пункту 15 вбачається, що ним на певний конкретно визначений період скасовано відповідальність за порушення грошових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій, вказану норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час.

Передбачені за договором проценти не є штрафними санкціями, оскільки є платою за користування кредитним коштами, проте, нарахування відсотків збільшує суму грошового зобов`язання, яке підлягає погашенню та на яке, у разі його невиконання, нараховуються штрафні санкції. А тому, зупинення нарахування відсотків також призведе до зменшення розміру можливої відповідальності особи, що відповідає змісту ст. 5 ЦК України.

Крім того, в рішенні Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року у справі 1-рп/99 було також зазначено про можливість надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Таким чином, оскільки положеннями пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було пом`якшено тягар грошової відповідальності, який покладався на військовослужбовців позичальників за договорами кредиту, а сам Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» містить чітку вказівку про надання певним нормам зворотної дії в часі, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Не грунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що позивачем ОСОБА_1 було обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки такий спосіб, як зобов`язання вчинити дії, не передбачений ст. 16 ЦК України, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Також вказаною статтею передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11, зазначено, що порушене цивільне право чи цивільний інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Аналізуючи обставини справи та заявлені ОСОБА_1 вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання до вчинення дій відповідає змісту його порушеного права та співвідноситься з наслідками, які були спричинені цим порушенням та полягають в неправильному зарахуванні сплачених платежів.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про наявність підстав для дострокового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, при правильному зарахуванні здійснених позивачем платежів розмір погашеної частини кредиту значно перевищує розмір платежів, які передбачені графіком, тобто, відсутні підстави вважати, що було допущено прострочення виконання зобов`язання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що інфляційні втрати можуть нараховуватися та стягуватися з позивача, так як за своєю природою не є штрафними санкціями, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки інфляційні втрати нараховуються за час прострочення виконання грошового зобов`язання, а в даному випадку прострочення не мало місця.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Кредитної спілки «Істок» Барковського Олексія Вікторовича відсутні.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Кредитної спілки «Істок» Барковського Олексія Вікторовича відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: