АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4199/16 Головуючий 1 інст. - Цендра Н.В.
Справа № 628/3474/15-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Купянського міскрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третьої особи ОСОБА_1, про визнання припиненим договору поруки; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» при визнання припиненим зобовязання за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 за тілом кредиту у розмірі 39 084 доларів США 01 цент, що еквівалентно 456 110 грн. 39 коп., за процентами в розмірі 4 099 доларів США 47 центів, що еквівалентно 47 840 грн. 81 коп., пені у розмірі 1 839 426 грн. 70 коп.

На обґрунтування представник позивача вказав, що 19 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та правонаступником якого на підставі укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк» 29 червня 2010 року договору купівлі-продажу кредитного портфелю є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_1 було укладено зазначений кредитний договір, відповідно о умов якого позичальник отримала кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок 37 800 доларів США 00 центів, які зобовязувалася повернути до 20 лютого 2013 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 4,49% річних. Виконання зобовязань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилась заборгованість, яку кредитор просив стягнути із солідарних боржників.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог на підставі частин 1 та 4 статті 559 ЦК України просив визнати припиненим договір поруки SR-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року в його редакції від 18 червня 2009 року та встановити строк припинення поруки 19 лютого 2010 року у звязку зі спливом шестимісячного терміну від дня порушення зобовязання за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 лютого 2009 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено зазначений вище договір поруки, за умовами якого він поручився за виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року у розмірі 37 800 доларів США 00 центів, укладеного зі строком дії до 20 лютого 2023 року, а 18 червня 2009 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до договору поруки, згідно до умов якого збільшився обсяг забезпечених ним зобовязань до 39 084 доларів США 01 цент. В іншій частині зміст договору поруки від 19 лютого 2008 року залишився без змін та вказаний додатковий договір було підписано в звязку із реструктуризацією простроченої заборгованості за зазначеним кредитним договором у поточну.

Зазначав, що прострочена заборгованість за кредитом виникла лише у 2008 році у звязку з зростанням курсу долара США. Останній платіж за кредитом було внесено 17 липня 2009 року. З цього часу єдиний лист, який він отримав у 2010 році, це був лист про уступку права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та протягом 2010-2014 років жодних письмових вимог або позовів він не отримував, а тому строк предявлення кредитором до нього як поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту виникнення у кредитора права на вимогу про дострокове погашення кредиту, тобто у серпні 2010 року (з моменту прострочення зобовязань за кредитним договором). За таких обставин його порука припинилась з лютого 2010 року. Крім того зазначав, що його порука також є припиненою у звязку зі збільшенням ПАТ «ОТП Банк» процентної ставки, згоди на яке він не надавав, при цьому зазначив, що на період підписання додаткового договору до 19 червня 2009 року повинна була застосовуватись процентна ставка. Розмір та вид якої визначено умовами додаткового договору до кредитного договору; на період з 19 червня 2009 року по 19 листопада 2009 року фіксована процентна ставка в розмір 10,52% та на період з 19 листопада 2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором повинна використовуватися плаваюча процентна ставка в розмірі фіксованого відсотку 5,14% + FIDR. Однак з такою редакцією кредитного договору він ознайомлений не був, та своєї згоди на підвищення процентів не надавав (первісно цей відсоток складав FIDR + 4,49% річних.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобовязання за кредитним договором, в якому просила визнати припиненим в повному обсязі її зобовязання за вказаним кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що у березні 2010 року вона отримала вимогу ПАТ «ОТП Банк» про дострокове погашення кредиту, процентів і пені та з цього часу почався перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача за вказаним кредитним договором. На час звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду сплив встановлений законом строк для предявлення до неї вимог про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Купянського міскрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано поруку за договором поруки в редакції від 18 червня 2009 року припиненою та встановлено строк припинення поруки з дня спливу шестимісячного терміну від дня порушення зобовязання боржником (19 лютого 2010 року). У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: заборгованість за кредитним договором № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року: за тілом кредиту 438 604 грн. 81 коп., пеню за період з 13 жовтня 29013 року по 27 липня 2014 року в сумі 438 604 грн. 00 коп., а всього 877 208 грн. 81 коп. Відмовлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог в іншій частині. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зустрічних позовних вимог до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим зобовязання за кредитним договором з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року скасовано в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За правилами частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. Зокрема зазначає, що мотивувальна частина рішення не містить мотивів відмови у задоволенні вимог щодо стягнення пені; позивач має право на стягнення усіх наступних платежів, передбачених графіком, що повинні бути стягнені достроково, тобто до 20 лютого 2023 року; судом не враховані правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-166цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з запереченнях на апеляційну скаргу просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 19 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та правонаступником якого на підставі укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк» 29 червня 2010 року договору купівлі-продажу кредитного портфелю є ТОВ ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-706/013/2008, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок 37 800 доларів США 00 центів, які зобовязувалась повернути до 20 лютого 2013 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 4,49% річних. Виконання зобовязань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2

18 червня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, пунктами 3.2. та 3.3. умов якого його сторонами було встановлено, що з 19 червня 2009 року до 19 листопада 2009 року для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка 10,52% річних, а на період з 19 листопада 2009 року до повного виконання боргових зобовязань встановлена плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотку 5,14% річних + FIDR (т. 1, а. с. 16-18).

18 червня 2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до договору поруки та викласти в наступній редакції термін: «Кредитний договір», зазначивши, що «Кредитний договір № ML-706/013/2008 від 19 лютого 2008 року, укладений між Кредитором та Боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками, а також визначили зміни щодо розміру повернення основної суми кредиту, яка може скласти 39 084 доларів США 01 цент та повернення кредитних коштів не пізніше 20 лютого 2023 року (пункти 1 та 2 умов додаткового договору).

В пункті 2.2.1. умов вказаного додаткового договору сторонами встановлено, що в разі зміни розміру боргових зобовязань після укладення цього Договору, такі Боргові зобовязання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

За статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Посилання ОСОБА_1 у зустрічному позові на сплив строків позовної давності за вимогами кредитора є підставою для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків (частина 2 статті 1050 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги кредитора про повернення щомісячних прострочених платежів.

Згідно з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

За Висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичним платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовими платежами).

На підставі пункту 1.9. кредитного договору кредитору надано право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадках невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктом 2.3.7. та статтею 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що банк вперше скористався передбаченим пунктом 1.9. кредитного договору правом 04 листопада 2008 року та предявив ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту й платежів за ним у повному обсязі.

Також ПАТ «ОТП Банк» просив позичальника достроково виконати кредитне зобовязання повністю за досудовою вимогою від 22 лютого 2010 року. Після відступлення права вимоги на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» новий кредитор направляв ОСОБА_1 вимогу у порядку, передбаченому пунктом 1.9. кредитного договору, 02 червня 2011 року (т. 1, а. с. 136, 137, 195).

Таким чином, у спірних правовідносинах змінився строк виконання основного зобовязання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту.

Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджується відкликання вимоги від 04 листопада 2008 року, саме вказаний у ній кінцевий строк дострокового повернення кредиту (30-й календарний день з дати одержання позичальником відповідної вимоги), а не 20 лютого 2023 року (закінчення строку дії договору), є початковим моментом перебігу як шестимісячного строку за частиною 4 статті 559 ЦК України для звернення із вимогою до поручителя, так і трирічного строку позовної давності за вимогами до боржника.

Оскільки досудовою вимогою від 22 лютого 2010 року кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 13 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку (відповідно трирічного та шестимісячного), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Купянського міскрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим договору поруки залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_5