Справа № 359/4882/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/6134/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 06.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 1167, 1199 ЦК України та просив стягнути з ПАТ «Київенерго» на його користь 5 000 000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 1968 році у віці шести років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що належить ПАТ «Київенерго», внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства (довічно).

Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди неповнолітньому ОСОБА_2 визнано ПАТ «Київенерго», а також за ОСОБА_2 було визнано право на відшкодування шкоди, повязаної з каліцтвом неповнолітнього, відповідно до правил ст. 462 ЦК УРСР, зобовязано ПАТ «Київенерго» відшкодувати шкоду, повязану з каліцтвом неповнолітнього.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року та рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2013 року зобовязано ПАТ «Київенерго» придбати ОСОБА_2 автомобіль «Таврія», через ХРП «АвтоЗаз-ДЕУ», вартістю 15790 грн, сплативши 20000,00 грн вартість переобладнання автомобіля через станцію техобслуговування для управління з урахуванням відсутності правої руки та лівої ступні ноги; зобовязано ПАТ «Київенерго» сплачувати щомісячно з моменту придбання автомобіля та реєстрації його в органах Держінспекції, кошти на придбання пального марки А-92, в кількості 120 літрів на рік; зобовязано ПАТ «Київенерго» придбати для ОСОБА_2 збірний гараж для автомобіля вартістю 5000 гривень.

Не зважаючи на те, що вказане судове рішення набрало законної сили та неодноразові звернення ОСОБА_2 з вимогами виконати рішення суду ПАТ «Київенерго» протягом 13 років категорично відмовляється і свідомо не виконує рішення суду та ігнорує потреби позивача у транспортному засобі. Вказаними діями відповідач знущається над позивачем, навмисно обмежуючи його в праві на вільне пересування, знаючи про потреби позивача у засобах пересування.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, оскільки його право на відшкодування шкоди, повязаної з каліцтвом, встановлено судом України.

Під час розгляду справи, апелянт подав пояснення до своїх вимог, обґрунтовуючи тим, що його право по відшкодуванню шкоди, завданої відповідачем, встановлено судами України різних інстанцій в період часу з 1969 р. по даний час, це право продовжує діяти і він його не позбавлений. Вважає посилання відповідача стосовно втрати права на відшкодування шкоди у звязку з відмовою у відкритті виконавчого провадження ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві безпідставними, неправомірними та такими, що суперечать нормам Закону.

ПАТ «Київенерго», заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, подало заперечення, в яких вказує, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог чинного законодавства, в якому повністю зясовано обставини, що мають значення для справи. Тому просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства довічно, що підтверджується копією посвідчення, серії ААА №242881, виданого на його імя (а.с.5).

Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року за ОСОБА_2 визнано право на відшкодування шкоди, повязаної з втратою працездатності з досягненням 15 років (а.с.6-7).

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про відшкодування шкоди в звязку з каліцтвом позовні вимоги задоволені частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 12000 гривень, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 вартість МІО протеза плеча, вартість механічного протеза плеча, вартість косметичного протеза плеча; зобовязано відповідача придбати для ОСОБА_2 автомобіль «Таврія» через РП «Автозаз-ДЕУ» вартістю 15790 гривень, сплативши 20000 гривень вартість переобладнаного автомобіля через станцію обслуговування для управління з урахуванням відсутності у ОСОБА_2 правої руки і лівої ступні ноги; зобовязатно відповідача сплачувати щомісячно з моменту придбання автомобіля та реєстрації його в органах Держінспекції, кошти на придбання пального марки А-92, в кількості 120 літрів на рік; зобовязано відповідача придбати для ОСОБА_2 збірний гараж для автомобіля вартістю 5000 гривень (а.с.8-12).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2003 року рішення Соломянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року скасовано в частині стягнення з Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 12000 гривень та постановлено в цій частині нове рішення наступного змісту: в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» про стягнення моральної шкоди відмовити; стягнути з Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» на користь ОСОБА_2 суми по відшкодуванню шкоди, повязаної з втратою працездатності змінити, зменшивши її розмірі з 7757 гривень до 6459 гривень. В решті рішення залишено без змін (а.с.13-16).

На виконання даного рішення 12 березня 2008 року Соломянським районним судом м. Києва було видано три виконавчі листи (а.с.17-19).

Постановами державного виконавця Печерського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 від 19 березня 2008 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-64/03, виданого 12 березня 2008 року Соломянським районним судом м. Києва (ВП №6775377, №6774976) (а.с.33,36,40).

Також встановлено, що постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесені державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, 19 березня 2008 року були направлені засобами поштового звязку ОСОБА_2, що підтверджується копіями відповідних супровідних листів (а.с.32,39).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження, як неправомірних дій ПАТ «Київенерго» щодо невиконання рішення суду, так і причинно-наслідкового звязку між неправомірними діями та заподіяної моральної шкоди ОСОБА_2

Однак погодитися у повному обсязі із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.( аналогічна норма містилася і в ст. 124 Конституції України, яка діяла на момент виникнення правовідносин постановлення рішення Соломянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року).

Відповідно до ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно розяснення викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обовязковості виконання судових рішень.

Статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права затверджених Генеральною асамблеєю ООН від 16 грудня 1966 року , статтею 8 Загальної декларації з прав людини від 10 грудня 1948 року, статтею 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення основних прав людини, наданих їй конституційними та законодавчими актами.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 3-рп/2003 від 03 січня 2003 року правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах, яке неможливе без виконання судового рішення в різних видах судочинства.

Виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2003 року та ухвали Верховного суду України від 17 квітня 2006 року, якими було зобовязано Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго», правонаступником прав та обовязків його є відповідач у вказаній справі ПАТ «Київенерго» придбати для позивача автомобіль «Таврія», сплативши вартість переобладнання автомобіля, придбати гараж та сплачувати кошти на бензин для встановлення автомобіля на облік. Вказане рішення відповідачем ПАТ «Київенерго» до цього часу не виконано.

Не виконання вказаних рішень суду, змушує позивача постійно вживати додаткових зусиль та заходів в організації власного життя засобів пересування нормального харчування догляду, що призводить до тяжких моральних травм чим завдає йому моральної шкоди.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини з питань відшкодування шкоди, у звязку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, у т.ч. рішення у справі "ОСОБА_4 проти України", та справі «ПМП Фея та інші проти України », колегія суддів вважає, що з висновками суду першої інстанції щодо відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди погодитися не можна.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з норм ст. 309 ЦПК України вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, про часткове задовлення позовних вимог ОСОБА_2

Визначаючи розмір відшкодування спричиненої бездіяльністю відповідача моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення нормального житєвого способу інснування, тому визначає вкаханий розмір на рівні 50000 грн.

Крім того відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у справі на користь держави підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1157,52 грн., оскільки позивач як інвалід ІІ групи з дитинства звільнений від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 303, 309, 314, 316, 318 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (м. Київ, пл.. ОСОБА_5, 5) на користь ОСОБА_2 50000 (пятдесят тисяч) грн.. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь держави 1157,52 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_6