Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/789/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Надопта А.А.,

при секретарі Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 21.08.2015 року помер рідний брат позивачки ОСОБА_4, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I- ФМ № 191976. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудам, який знаходиться по вул.Шевченка, 66 у селі Букове, Виноградівського району. Заповіт ним складено не було, а отже спадкування відбувалося по закону. Спадкоємців першої черги не має, позаяк він не був одружений, а його батьки померли, батько в 2002 році, а мати у 2007 року. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України є позивачка ОСОБА_1, сестра позивача-відповідачка ОСОБА_2, та рідний брат позивача-відповідач ОСОБА_3 Відповідачі за даним позовом, що мають право на спадкування за померлим подали до нотаріальної контори заяви про відмову від права на спадщину на користь позивачки ОСОБА_1.

Отримати свідоцтво про прийняття спадщини у нотаріальній конторі позивач не може, оскільки спадкодавцем не було оформлено право власності на житловий будинок. Відсутність реєстрації житлового будинку підтверджується довідкою БТІ № 534 від 31 жовтня 2015 року, де вказано, що згідно архівних даних «КП Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

Даний житловий будинок завершений будівництвом ще у період дії норм Цивільного кодексу Української PCP 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позивачка ОСОБА_1, про день, час і місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак будучи допитаними в порядку окремого судового доручення Машівським районним судом Полтавської області, заявлений до них позов визнали повністю.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2015 року помер рідний брат позивачки ОСОБА_4, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I- ФМ № 191976. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудам, який знаходиться по вул.Шевченка, 66 у селі Букове, Виноградівського району. Заповіт ним складено не було, а отже спадкування відбувалося по закону. Спадкоємців першої черги не має, позаяк він не був одружений, а його батьки померли, батько в 2002 році, а мати у 2007 року. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України є позивачка ОСОБА_1, сестра позивача-відповідачка ОСОБА_2, та рідний брат позивача-відповідач ОСОБА_3 Відповідачі за даним позовом, що мають право на спадкування за померлим подали до нотаріальної контори заяви про відмову від права на спадщину на користь позивачки ОСОБА_1

Отримати свідоцтво про прийняття спадщини у нотаріальній конторі позивач не може, оскільки спадкодавцем не було оформлено право власності на житловий будинок. Відсутність реєстрації житлового будинку підтверджується довідкою БТІ № 534 від 31 жовтня 2015 року, де вказано, що згідно архівних даних «КП Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

Даний житловий будинок завершений будівництвом ще у період дії норм Цивільного кодексу Української PCP 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При таких обставинах, у відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як п ередбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

ОСОБА_1, 04.09. ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою с. Оксанино, Уманського району, Черкаської області (ІПН НОМЕР_1), право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною житловою площею 79,0 кв.м, в тому числі житлова 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою с.Букове, вул.Шевченка 66, Виноградівського району, Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5