АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Андрієнко А.М., Рейнарт І.М.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 13 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Восток», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс»), Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» (далі - ПАТ «Банк Восток», Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») та просив суд визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги № 7 від 26 вересня 2011 року в частині уступки новому кредитору ТОВ «Кредекс Фінанс» прав вимоги за Договором № 110.840.06.19 від 24.11.2006, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк» (ПАТ «Банк Восток»), Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 17.02.2014 в частині уступки новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за Договором № 110.840.06.19 від 24.11.2006, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що договори про відступлення права вимоги були укладені після розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Вважає, що за таких обставин договір про відступлення права вимоги слід визнати недійсним на підставі статей 215, 217 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року вищевказані рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 13 квітня 2016 року позов задоволено та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 7 від 26.09.2011 року, укладений між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» в частині уступки новому кредитору ТОВ Кредекс Фінанс» прав вимоги за договором №110.840.06.19 від 24.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Як на підставу скасування рішення суду зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки заміна осіб у зобов'язанні (уступка права вимоги) не припиняє самого зобов'язання, а тому така заміна можлива на будь-якій стадії процесу.

За вказаних обставин просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс», кредитний договір було розірвано за рішенням суду, у зв'язку з чим зобов'язання за даним договором припиняються з моменту набрання рішенням законної сили, а тому Банк не мав права відступати право вимоги за кредитним договором.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 110.840.06.19, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 75 157 доларів США строком з 24 листопада 2006 року до 23 листопада 2021 року зі сплатою 15,5% процентів річних з цільовим призначенням для придбання нерухомості (а.с. 6-7, том 1).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2009 року позовні вимоги ВАТ «Хоум Кредит Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Хоум Кредит Банк», яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ «Агробанк», задоволено, кредитний договір № 110.840.06.19 від 24.11.2006 розірвано та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» на користь ВАТ «Хоум Кредит Банк» заборгованість у розмірі 795 993,24 грн. (а.с. 17-20, том 1).

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток», яке є правонаступником ВАТ «Хоум Кредит Банк», та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги №7 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 110.840.06.19.1 від 24 листопада 2006 року (а.с. 23-25, том 1).

Пунктом 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 7 передбачено, щоз цього Договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в усіх зобов'язаннях, що виникли з Договорів, що визначені в п.1.2 цього договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору.

Згідно п. 4.1. Договору з дати укладання цього Договору до ново кредитора переходять всі права вимоги первісного кредитора за договорами в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у зв'язку з чим новий кредитор набуває права вимагати від відповідних боржників своєчасного та належного виконання зобов'язань за Договором , в тому числі погашення суми кредитів, сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій, інших платежів за договорами, в тому числі і прострочених платежів за ними, а також права та обов'язки первісного кредитора, що виникли на будь-яких стадіях судового та виконавчого провадженнях.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути змінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність правочину.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові № 3-56гс14 від 19 серпня 2014 року за наслідками перегляду рішення у справі за позовом ТОВ «Камбіо» до ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» про визнання уступки права вимоги недійсним, у зв'язку з неоднаковим застосуванням положень статей 203, 215, 512-515, 517, 526 ЦК України.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність законодавчої заборони щодо заміни кредитора у зобов'язанні після ухвалення судового рішення про розірвання кредитного договору і стягнення заборгованості та на стадії його виконання, а відтак - і про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину про відступлення права вимоги недійсним, оскільки договір відступлення права вимоги не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Восток», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/6901/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8009/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.