Ухвала іменем україни 22 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Луспеника Д.Д. суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В., Журавель В.І., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, частини доходу, трьох відсотків річних від прострочення суми, за касаційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом посилаючись на те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 мала місце домовленість про спільну діяльність без створення юридичної особи з виробництва та реалізації морозива. На виконання зазначеної домовленості ОСОБА_7 та громадянином Німеччини - ОСОБА_9 було передано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно та грошові кошти для організації спільної діяльності з виробництва та реалізації морозива. У подальшому ОСОБА_7 та громадянин Німеччини - ОСОБА_9 відмовилися від участі в договорі, у зв'язку з чим 05 лютого 2008 року вони уклали з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 угоду про умови повернення обладнання, сплачених грошових сум інвестицій, а також про виплату частки доходу, яку відповідачі отримали за час користування їх інвестиціями.

17 серпня 2011 року він уклав з ОСОБА_7 та громадянином Німеччини - ОСОБА_9 договір відступлення права вимоги , за умовами якого до нього перейшли всі права вимоги, що випливають з договору про порядок повернення обладнання та грошових інвестицій від 05 лютого 2008 року з додатками від 08 червня 2008 року.

Враховуючи, що відповідачі не виконали умови договору про порядок повернення обладнання та грошових інвестицій від 05 лютого 2008 року з додатками від 08 червня 2008 року, не повернули до 30 серпня 2008 року суми інвестицій, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 726 191 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 65 357 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 726 191 грн, трьох відсотків річних у розмірі 65 357 грн та судових витрат у розмірі 2 995 грн, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, покласти на ОСОБА_3 судові витрати в загальному порядку в розмірі 4 384,80 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог в частині стягнення грошових коштів в сумі 38 500 Євро, 35 660 дол США та відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Проте повністю погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 та громадянин Німеччини ОСОБА_9 передали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно та грошові кошти для організації спільної діяльності з виробництва та реалізації морозива. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відмовились від участі в договорі, у зв'язку з чим вони 05 лютого 2008 року уклали з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 угоду про умови повернення обладнання, сплачених грошових сум інвестицій, а також про виплату частки доходу, яку відповідачі отримали за час користування їхніми інвестиціями.

08 червня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернули обладнання, у зв'язку з чим у той же день вони склали розписку, в якій визначили залишок суми інвестицій, які зобов'язанні були повернути ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а саме 38 500 Євро, що еквівалентно 441 956 грн та 35 660 дол США, що еквівалентно 284 235 грн (всього 726 191 грн).

09 серпня 2011 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 договір відступлення права вимоги, відповідно якого до ОСОБА_3 перейшли усі без винятку права вимоги, які випливають з договору про порядок повернення обладнання та грошових інвестицій від 05 лютого 2008 року з додатком від 08 червня 2008 року. Відповідно до зазначеної угоди відповідачі зобов'язані були виконати обов'язок з повернення суми інвестицій до 30 серпня 2008 року.

Разом з тим при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке.

У матеріалах цивільної справи відсутні договір про порядок повернення обладнання та грошових інвестицій від 05 лютого 2008 року, додаток до зазначеного договору від 08 червня 2008 року, угода про умови повернення обладнання, сплачених грошових сум інвестицій, виплату частки доходу від 05 лютого 2008 року та розписка від 08 червня 2008 року про зобов'язання відповідачів повернути ОСОБА_7 та ОСОБА_9 38 500 Євро та 35 660 дол США, що унеможливлює перевірку обставин спору.

Суд апеляційної інстанції при перевірці законності рішення суду першої інстанції допитав свідків та дійшов передчасного висновку про допустимість вказаних доказів для підтвердження договірної спільної діяльності ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦК України).

Посилання апеляційного суду про відсутність підстав для застосування строку позовної давності з огляду на дату проставлену у позовні заяві є порушенням ч. 6 ст. 70 ЦПК України, враховуючи, що позовна заява направлялась засобами поштового зв'язку. При цьому твердження, що поштове відправлення датоване 30 серпня 2011 року ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Крім того помилковим і безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції, що заява ОСОБА_5 про застосування наслідків спливу позовної давності є визнанням невиконання зобов'язань, оскільки згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що відповідно до положень ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування зазначеного судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І.Журавель

О.В. Попович

В.О. Савченко