Категорія 53Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

та з участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

07.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до КП ВМР « Вінницяміськтеплоенерго» у якому просила визнати незаконними накази відповідача за № 299-к від 08.07.2015 року; поновити її на роботі, на посаді начальника юридичного відділу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з 08.07.2015 року, стягнути на її користь недонараховану заробітну плату, середній заробіток з урахуванням нарахувань премій та надбавок передбачених колективним договором та індексації за час вимушеного прогулу по день розгляду справи; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

17.11.2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій здійснивши розрахунок невиплачених їй коштів просила стягнути з відповідача 217640,0663 грн.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що з 23.04.2002 року працювала на державному підприємстві «Вінницькі теплові мережі» на посаді юрисконсульта різних категорій.

З 01.08.2007 року позивач по переведенню працювала на комунальному підприємстві Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на посадах начальника юридичної групи та начальника юридичного відділу, з якої 08.07.2015 року наказом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за № 299-к від 08.07.2015 року було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що в порушення вимог КЗпП України з моменту попередження про звільнення їй не запропонована робота на підприємстві, на яку вона могла би погодитись. Не враховано, що вона має значний безперервний стаж роботи на підприємстві, вищу освіту відповідного напрямку, досвід роботи за різними посадами.

Також зазначила, що роботодавець всупереч законодавчим актам та умовам колективного договору безпідставно припинив нарахування та виплату премій. В ході судового розгляду позивач збільшила позовні вимоги і просила стягнути з КП ВМР «ВМТЕ» на користь позивача недовиплачену заробітну плату (премії), оплату лікарняних листів, відпускних, відряджень, недовиплачену вихідну допомогу, компенсаційні за час затримки розрахунку та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вважає своє звільнення з роботи незаконним що призвело до втрати роботи, засобів до існування, забезпечення утриманців та повязаних з цим сімейних негараздів. Порушення законодавства про її звільнення з роботи завдало їй також моральних страждань, які вона оцінює в розмірі 100000 грн. і які просить стягнути при задоволенні її позовних вимог.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів та правовідносин, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні апелянт підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.Надала заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди скасовано та в цій частині провадження закрито.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 23.04.2002 року була прийнята на посаду юрисконсульта, 01.04.2003 року переведено в відділ збуту енергії юрисконсультом, 02.02.2004 року переведено у відділ правового забезпечення на посаду юрисконсульта 2 категорії.

01.02.2007 року присвоєно 1 категорію юрисконсульта.

12.04.2007 року переведена на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення.

31.07.2007 року звільнена у звязку з переведенням в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

01.08.2007 року прийнята на посаду керівника юридичної групи підприємства. 02.01.2008 року - начальник юридичного відділу. (а.с. 102,103 т.1).

08.07.2015 року ОСОБА_3 звільнена з посади у звязку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) відповідно до наказу №299-к від 08.07.2015 року (а.с.10 т.1).

З наказом про зміну штатного розпису від 28.04.2015 року №130, в тому числі і про скорочення посади ОСОБА_3, із внесенням відповідних змін до штатного розпису з 02.07.2015 року, вона була ознайомлена 05.05.2015 року, тобто за 2 місяці до проведення скорочення штату.(а.с. 105 т.1)

Відповідно інформаційної довідки №03/1789 від 19.10.2015 року в період проведення заходів по скороченню штату працівників на підприємстві звільнено 120 працівників, ліквідовано ряд підрозділів, в тому числі управління, в якому працювала позивач.

Наказом генерального директора КП «Вінницяміськтеплоенерго» від 01 липня 2015 року №217 за погодженням з Департаментом енергетики, транспорту та звязку Вінницької міської ради у звязку з виробничою необхідністю та змінами в організації виробництва з 02 липня 2015 року затверджено організаційну структуру підприємства (Додаток №1) та введено в дію новий штатний розпис. Відповідно до цього наказу в структурі та штатному розписі підприємства відсутня посада начальника юридичного відділу .

Відповідно до положень Колективного договору між роботодавцем і виборним органом первинної профспілкової організації КП «Вінницяміськтеплоенерго» на 2011-2012 роки», схваленого конференцією трудового колективу від 05 січня 2011 року та зареєстрованого Департаментом праці і соціального захисту населення м. Вінниці 27 квітня 2011 року за № 74 (надалі Колективний договір), який є чинним, керівник має право самостійно вносити зміни до організаційної структури управління підприємства, коригувати його загальну чисельність і окремих структурних підрозділів на відповідний рік за погодженням з міським виконавчим комітетом.

Таким чином, на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, які потягли за собою скорочення посад, в тому числі було скорочено і посаду, яку займала позивач.

ОСОБА_3 було запропоновано ряд вакантних посад, що є вільними по підприємству, але працівник згоду на переведення на іншу посаду не надала.

Протоколом №24 засідання профспілкового комітету КП ВМР «Вінницямісьтеплоенерго» від 24.11.2015 року встановлено, що на засіданні профкому розглянуто подання в.о. генерального директора підприємства від 12.06.2015 р. про попередню згоду на розірвання трудового договору з працівниками підприємства, які є членами профспілки і профком надав згоду на звільнення працівників підприємства, в тому числі позивача, за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність порушень норм закону при звільненні ОСОБА_3 із займаної нею посади є вірним, оскільки на підприємстві дійсно відбулося реальне скорочення штату, позивач була завчасно попереджена про майбутнє вивільнення, їй були запропоновані вакантні посади на підприємстві відповідно до її освітньо-кваліфікаційного рівня, однак позивачка так і не висловила свою позицію щодо вказаних пропозицій.

Також, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд встановив, що звільнення відбулось відповідно до закону, а стягнення середнього заробітку може мати місце лише при встановленні незаконності звільнення і як наслідок вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині не донарахування та не виплати премії, надбавки за безперервний стаж роботи, лікарняних листів, відпускних, відряджень, вихідної допомоги, також є законним та обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині суд правильно виходив з положень ст.ст. 13, 47, 97, 116 КЗпП України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», п. 4.3 Колективного договору, а також п.п. 2.1-2.3, 2.5, 7 Положення про оплату праці в КП «Вінницяміськтеплоенерго» (додаток №9 до Колективного договору), встановивши, що відповідач при нарахуванні заробітної плати та інших складових діяв у спосіб і в межах повноважень наданих йому законом та колективним договором.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тобто не встановив порушення прав позивача, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог про виплату компенсації за час затримки розрахунку також є вірним.

Враховуючи наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Голота

Судді: П.В. Кучевський

ОСОБА_4

/підписи/

Згідно з оригіналом: