н/п 4-с/490/24/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Балдич Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєва скаргу

ОСОБА_1 на дії

державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо неповернення стягувачу виконавчого листа виданого 01.10.2013р. Центрального районного суду м.Миколаєва №1423/18144/2012 та зобов'язати старшого державного виконавця повернути стягувачу зазначений виконавчий документ.

В обґрунтування скарги боржник ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті" та Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження №43632864 щодо примусового виконання виконавчого листа №1423/18144/2012 виданого 01.10.2013р. Центральним районним судом м.Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, виконане бути не може, оскільки вказана квартира підпадає під дію мораторію за вказаним вище законом, а тому на думку боржника виконавчий лист за даним виконавчим провадженням слід повернути стягувачу.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, 07.07.2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є АТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-400/092/2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 47 900 доларів США на споживчі цілі, строком до 07 травня 2027 року із розрахунку 12,99 % річних. Крім того, на додаток до вказаного договору неодноразово укладалися додаткові угоди. 21.05.2010 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є АТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №PLL-400/002/2010, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 33672,70грн. для погашення прострочених боргових зобовязань, строком до 20.05.2014р. із розрахунку 28% річних.

Судом встановлено, що в зв'язку із неналежним виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ ОТП Факторинг Україна за кредитним договором № ML-400/092/2008 від 07.07.2008р. та кредитним договором №PLL-400/002/2010 від 21.05.2010р. у розмірі 514932,66грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 шляхом її продажу від імені позивача будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною не нижче 290900 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна судовий збір у розмірі 3219 грн.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №1423/18144/2012р., виданого 01.10.2013р. на підставі вказаного судового рішення. Адреса боржника вказана як: м.Миколаїв вул.Чкалова буд.№122 кв.№35.

Судом встановлено, що матеріали цивільної справи - позовна заява, копія паспорту відповідача, кредитний договір, іпотечний договір, апеляційна скарга відповідача, постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2014р., заява від 18.06.2014р. боржника ОСОБА_1 до Центрального ВДВС ММУЮ - містять дані про місце проживання боржника за адресою: м.Миколаїв вул.Чкалова буд.№122 кв.№35.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1,2 ст.14 ЦПК України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання на всій території України. Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».(21.04.99 № 606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Відповідно до п.1ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, якщо загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

Як встановлено судом, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2013 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ ОТП Факторинг Україна за кредитним договором №ML-400/092/2008 від 07.07.2008р. та кредитним договором №PLL-400/002/2010 від 21.05.2010р. у розмірі 514932,66грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 шляхом її продажу від імені позивача будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною не нижче 290900 грн., однак станом на час розгляду скарги, предмет іпотеки не реалізовано, вище вказана квартира є майном, яке виступає як забезпечення кредитних грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, наданих ПАТ "ОТП Факторинг Україна" і в іноземній валюті.

Проте, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказують, що нерухоме майно, на яке розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» має використовуватися боржником та його сім'єю, як місце постійного проживання. Судом проте встановлено, що на час звернення боржника до державного виконавця із клопотанням про повернення виконавчого листа стягувачу, боржник проживав не в квартирі, що є предметом іпотеки за вище вказаним кредитним договором, а за іншою адресою, в іншому житлі. Боржником ОСОБА_1 не надано доказів того, що квартира, що є предметом стягнення за рішенням суду, використовується боржником та його сім'єю, як місце постійного проживання, та що у власності боржника не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при вказаних боржником обставинах такі не є підставою для повернення стягувачу виконавчого документу, оскільки всі умови вказаних норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" в даному разі відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтовані, а відтак скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 208-210,387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо неповернення стягувачу виконавчого листа виданого 01.10.2013р. Центрального районного суду м.Миколаєва №1423/18144/2012, та про зобов'язання повернути стягувачу зазначений виконавчий документ, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя