Справа №592/1411/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/467-а/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2015 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу цього ж суду від 21 січня 2015 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, у якому після уточнення, публічне акціонерне товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6» (далі ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6») просило суд стягнути на користь АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/9883/82/85126 від 21.07.2008 року в розмірі 150841,32грн., стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 100560,88грн., стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором в розмірі 150841,32грн., а також судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 ОСОБА_6», правонаступником якого є ПAT «ОСОБА_5 ОСОБА_6», та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 014/9883/82/85126, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на споживчі цілі в сумі 25000,00 дол. США строком на 120 місяців із процентною ставкою за користування кредитом 14 % річних.

ОСОБА_7 умовами укладеного кредитного договору позичальник зобов'язувався здійснювати щомісячне погашення кредиту та процентів рівними щомісячними фіксованими платежами в розмірі згідно з графіком погашення. Кінцевий строк повернення кредиту 11 липня 2018 року.

У забезпечення виконання вказаних зобов'язань було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 28.07.2008 року за реєстраційним № 6626, відповідно до умов якого в іпотеку банку ОСОБА_8 було передано житловий будинок загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 63,5 кв.м. та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Володарського, буд. 51.

27.01.2010 року позичальник - ОСОБА_8 померла. На день смерті заборгованість за кредитним договором укладеним між нею та банком погашено не було.

Після повідомлення про вимоги банку, відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці не задовольнили вимоги кредитора. 24.12.2013 року до відповідачів було додатково направлено листи з визначенням вимог кредитора. Жодних відповідей до банку від спадкоємців не надійшло. Кошти на погашення боргу не вносились.

У травні та липні 2010 року відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_4 прийняли спадщину, подавши нотаріусу відповідну заяву. Відповідач ОСОБА_7 не обмежена шестимісячним строком на подання заяви про прийняття спадщини, бо є особою, яка постійно проживала із спадкодавцем.

Валютою кредиту є долар США, а за час перебування справи на розгляді в суді курс долара США до гривні змінився, у зв'язку з чим розмір заборгованості в гривневому еквіваленті збільшився. Станом на 10.11.2014 року заборгованість по кредитному договором перед банком спадкоємцями ОСОБА_8 не погашена та становить: сума основного боргу, що підлягає сплаті - 22971,21 дол. США, що еквівалентно 340070,96грн., сума відсотків, що підлягає сплаті - 4135,61 дол. США, що еквівалентно 61224,50грн., пеня за прострочку платежів - 64,04 дол. США, що еквівалентно 948,06 грн., всього 27170,86 дол. США, що еквівалентно 402 243,52грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.01.2015 року, з урахуванням ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.01.2015 року про виправлення описок та арифметичних помилок, позов ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 21.07.2008 року № 014/9883/82/85126 в розмірі 189322 грн. 66 коп. (еквівалент за курсом НБУ становить 12020,80 доларів США).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 21.07.2008 року № 014/9883/82/85126 в розмірі 91779 грн. 46 коп.(еквівалент за курсом НБУ становить 5827,42 доларів США).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 21.07.2008 року №014/9883/82/85126 в розмірі 86015 грн. 71 коп. (еквівалентн за курсом НБУ становить 5461,46 доларів США).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції 1719 грн. 82 коп. в відшкодування судового збору та 1585 грн. 78коп. в відшкодування витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції 833 грн.73 коп. в відшкодування судового збору та 768 грн. 75 коп. в відшкодування витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Сумської обласної дирекції 781 грн. 37 коп. в відшкодування судового збору та 720 грн. 47 коп. в відшкодування витрат за проведення експертизи.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційні скарги, в якій просить скасувати зазначені рішення й ухвалу суду про виправлення описки та арифметичної помилки в частині стягнення з нього грошових коштів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки обовязки сплати за кредитом виникають у відповідача з дати предявлення вимоги через нотаріальну контору, а саме з квітня 2010 року, але банк звернувся з позовною заявою у лютому 2014 року.

Зазначає, що проценти нараховуються на дату смерті ОСОБА_4, тобто на 27.01.2010 року, але суд нарахував їх за значно більший строк і сума стягнення з нього є значно більшою за суму фактичного боргу.

Крім того, згідно з приписами ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, проте суд порушив дану норму та здійснив стягнення грошових коштів, а повинен був звернути стягнення на житловий будинок, який в свою чергу не може бути примусово відчужений без згоди власника, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З рішенням місцевого суду не погодилась також і ОСОБА_4 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що позивач пропустив загальний строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки на момент звернення до суду у лютому 2014 року минуло більше ніж три роки.

Відповідач ОСОБА_7 вказані судові рішення в апеляційному порядку не оскаржила і заяви про приєднання до апеляційних скарг на подала.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23.03.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.01.2015 року та ухвалу цього ж суду від 21.01.2015 року у даній справі та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» відмовлено за спливом позовної давності.

ОСОБА_7 касаційною скаргою ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року д рішення апеляційного суду Сумської області від 23.03.2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але його представники, які також не прибули до апеляційного суду, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 з доводами апеляційних скарг згода і просила задовольнити.

Представник банку вважає рішення законним і тому наполягав відхилити апеляційні скарги. Він підтвердив, що про день смерті ОСОБА_8 банку стало відомо 08.04.2010 р., коли відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду і надав їм свідоцтво про її смерть.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 21.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 ОСОБА_6», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6», та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит на споживчі цілі в розмірі 25 тис. доларів США на строк до 21.07.2018 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобовязання між банком і ОСОБА_8 28.07.2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Володарського, 51, м. Суми (т. 1 а.с. 7-15).

27.01.2010 року ОСОБА_8 померла (т. 1 а.с. 21). На день смерті заборгованість за кредитним договором погашена не була.

Відповідно до п.12.4 кредитного договору зобовязання позичальника за цим договором не є нерозривно повязаними з особою позичальника та можуть в порядку, передбаченому чинним законодавством України, бути виконані як самим позичальником, так і будь-якою третьою особою (у тому числі спадкоємцями позичальника).

Станом на 27.01.2010 року заборгованість за кредитним договором становила: сума основного боргу 23079,21 доларів США, сума відсотків 274,43 доларів США, пеня за прострочку платежів 64,04 доларів США.17.03.2010 року був внесений платіж 108 доларів США, тому сума основного боргу становить 22 971,21 доларів США. Всього заборгованість становить 23309,68 доларів США (т. 1 а.с. 199-202).

12.04.2010р. банком було подано до Другої Сумської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців про існування заборгованості померлою ОСОБА_8 перед банком на загальну суму 24318,58 дол. США, що за курсом даної іноземної валюти станом на 09.04.2010 р. еквівалентно в гривнях складає 192759,53 грн.

Згідно спадкової справи, яка була відкрита за зверненням банку, копія свідоцтва про смерть долучена до вимоги банку датована 08.04.2010 р.

Представником банку підтверджено, що про дату відкриття спадщини, яка відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, було відомо 08.04.2010 р.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положення ст. 1281 ЦК України, якою передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Разом з тим таке повідомлення може бути зроблено і через нотаріальну контору, оскільки Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діяла на час відкриття спадщини, дозволяла нотаріусу приймати претензії від кредиторів спадкодавця за місцем відкриття спадщини в строк, установлений даною статтею.

Оскільки згідно з відповіддю Другої Сумської держнотконтори від 19.12.2013 року про вимоги ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» спадкоємці померлої ОСОБА_10 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були повідомлені нотаріусом 28.04.2012 року (т. 1 а.с. 25).

Отже, про наявність вимог кредиторів, саме нотаріус повинен повідомити спадкоємців під час оформлення права на спадщину, а відповідно з моменту, коли спадкоємці дізналися про наявність боргів у спадкодавця, вони набувають обовязку, визначеного ст. 1282 ЦК України щодо задоволення вимог кредиторів повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На підставі викладеного суд задовольнив вимоги банку частково.

Але такі висновки не відповідають нормам матеріального права і тому колегія судде не може з ними погодитися.

ОСОБА_7 правилами частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки відповідач ОСОБА_7, не скориставшись своїм правом і на час ухвалення апеляційний судом свого рішення, не подала апеляційної скарги як на рішення суду, так і на ухвалу про виправлення описки та арифметичної помилки, а інші відповідачі, які оскаржили ці судові рішення, не мають повноважень представляти її інтереси в судах, предметом перевірки апеляційного суду є висновки суду першої інстанції стосовно вимог банку до спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Статтею 1218 ЦК України визначено склад спадщини, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно до частин 2, 3 вказаної статті цього Кодексу кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємця, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, який прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Пунктом 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5 визначено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми, слід дійти висновку про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед кредитором, який обмежений строком - протягом шести місяців від дня коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Цей строк є присічним і його поновлення або продовження законом не передбачено.

В судому засіданні представник банку визнав, що відомості про смерть позичальника ОСОБА_8 банку стали відомі від відповідача ОСОБА_3, який приніс їм копію свідоцтва про її смерть. Отже з 08.04.2010 р. банку було відомо про відкриття спадщини у звязку із смертю ОСОБА_8

На свій розсуд банк 12.04.2010 року предявив вимогу кредитора до Другої Сумської державної нотаріальної контори в порядку ч.2 ст. 1281 ЦК України про заборгованість ОСОБА_8 за кредитним договором, де просив повідомити спадкоємців ОСОБА_8 про наявність вимог банку як кредитора та ознайомити їх зі ст. 1282 ЦК України, надати до банку відомості про те, хто є спадкоємцями ОСОБА_8 та чи видавалися їм свідоцтва про право на спадщину (т. 1 а.с. 22, 23).

У відповіді завідувача Другої сумської державної нотаріальної контори від 05.08.2010 р., яка надійшла до Сумської обласної дирекції банку цього ж дня, банк було повідомлено про двох спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Встановлений законом 6-ти місячний строк предявлення вимоги кредитора сплинув 21.07.2010 р., банк звернувся до суду тільки 11.02.2014 р., вже після спливу цього строку.

Встановлені законом строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності. На ці строки не розповсюджуються норми ст. ст. 259, 263, 264 ЦК, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред'явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК строки претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою лише для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК) і не позбавляє особу самого матеріального права.

Через те, що на час звернення до суду, банком вже було втрачено право предявлення вимоги як кредитору, його вимоги до відповідачів ОСОБА_6о. та ОСОБА_4 не були обґрунтовані законом і задоволенню не підлягають.

Проте при застосуванні зазначеної норми права місцевий суд допустив помилку в тлумаченні її змісту і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Оскільки доводи апеляційних скарг стосуються строку позовної давності, колегія суддів визнає, що через неправильне застосування місцевим судом положення ч. 2 ст. 1281 ЦК України, бо банку було достовірно відомо про смерть позивальника ОСОБА_8 та відкриття після її смерті спадщини, оскільки спадковий житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані по вул. Володарського, 51 в м. Суми, були нею передані в іпотеку в рахунок забезпечення виконання кредитного зобовязання, а позовні вимоги банку стосуються стягнення грошової суми заборгованості, колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 309 ЦПК України скасовує оскаржене рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та частково оскаржену ухвалу щодо виправлення допущеної описки та арифметичної помилки стосовно грошових сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» і ухвалює нове рішення, який відмовляє у задоволенні позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у звязку з неправильне застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, які регулюють питання законності та обґрунтованості при ухваленні рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалу цього ж суду від 21 січня 2015 року в частині виправлення допущеної описки та арифметичної помилки стосовно грошових сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» скасувати.

У задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В інших частинах рішення і ухвалу цього місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: