УхвалА

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація-2», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_2. 23 жовтня 2014 року та 24 жовтня 2014 року в її квартирі сталося залиття.

Позивачка вказувала про те, що відповідно до актів комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2» від 23 жовтня 2014 року та 20 листопада 2014 року причиною залиття квартири № 10 став порив у системі центрального опалення у квартирі № 14, після самовільного відгалуження труб від центрального опалення та самовільної заміни радіаторів центрального опалення з металево-штампових пластин на чавунні батареї, де й стався порив. Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 24 листопада 2014 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились унаслідок залиття приміщень вищевказаної квартири № 10 складає 20 191 грн.

Вважала, що відповідно до вказаних актів підприємства залиття її квартири сталося з вини відповідача, чим їй завдано майнової та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 20 191 грн та моральну шкоду у розмірі 12 тис. грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 20 191 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду спричинену у результаті залиття квартири у розмірі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо відсутності його вини у залитті квартири позивачки.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник квартири зобов'язаний утримувати своє майно, а доводи відповідача про те, що у затопленні квартири позивача наявна вина ремонтно-експлуатаційної організації безпідставні.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що відповідно до вимог ст. 1116 ЦК України, ст. 151 ЖК УРСР, так як відповідачці належить квартира № 14, то вона як власник майна зобов'язана нести відповідальність за свою власність та вжити усіх необхідних заходів щодо запобігання виникнення ситуацій з негативними наслідками.

Крім того, суди дійшли правильного висновку про те, що згідно з вимогами ст. 23 ЦК України наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, яку було завдано їй, унаслідок порушення її прав, розмір якої було визначено з урахуванням розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик