Справа № 750/7417/16-ц Провадження № 22-ц/795/2160/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Кузюри Л.В., Харечко Л.К.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-розрахунковий центр", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору та стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року провадження в частині вимог, заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання включити ОСОБА_5 до реєстру вкладників банку „Михайлівський" та стягнення суми вкладу в розмірі 45 900 грн. закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки зазначені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року позов задоволено частково; розірвано договір „Суперкапітал" (Новий) №980-054-000222941, укладений 18 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ „Інвестиційно-розрахунковий центр"; стягнуто з ТОВ „Інвестиційно-розрахунковий центр" на користь позивача заборгованість по сплаті відсотків в сумі 4515 грн. 80 коп. та 1000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, а всього 5515 грн. 80 коп.; стягнуто з ТОВ „Інвестиційно-розрахунковий центр" судовий збір на користь держави в сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року змінити в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, стягнувши з ТОВ „Інвестиційно-розрахунковий центр" на її користь 10 000 грн. моральної шкоди та в частині стягнутого розміру відшкодування витрат на правову допомогу з 1000 гривень до 2000 гривень; в іншій частині рішення залишити без змін. Позивач вважає, висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди невірним, оскільки нею у заяві про зміну та доповнення позовних вимог зазначалась вимога про розірвання договору на яку поширюється дія ч. 1 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів», а тому є вимогою ,заявленою у спосіб, передбачений цим Законом. Вказаний висновок суду свідчить про невірне застосування ст.1-1,10,22 Закону України « Про захист прав споживачів» та порушення ст. 213 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на првову допомогу, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в зазначеній частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в силу ч. 2 ст. 22 Закону України « Про захист прав споживачів», на яку позивач посилається, як на підставу відшкодування моральної шкоди, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Втім, позивач не заявляла вимогу про захист прав споживача у спосіб, передбачений нормами Закону, а ЦК України не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням договірних зобов'язань. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, виходячи з приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України то частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 18.04.2016 року сторони уклали Договір «Суперкапітал» (Новий) № 980-054-000222941 на підставі якого позивач передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 7000 грн, строком до 10.10.2017 року, зі сплатою за користування грошовими коштами 27% річних (далі - Договір). 18.05.2016 року сторони уклали Договір про внесення змін № 3 до Договору, яким суму вкладу збільшено до 45900 грн.

Посилаючись на невиконання умов Договору позивач просить суд розірвати цей Договір та стягнути з відповідача відсотки, нараховані за 133 календарних дні (починаючи з 20.05.2016 року) в сумі 4515 грн 80 коп., а також моральну шкоду, завдану невиконанням грошового зобов'язання, в сумі 10000 грн, та понесені судові витрати в сумі 2000 грн.

Цивільне законодавство, а саме ст. 23 ЦК України, передбачає відшкодування моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди є факт заподіяння особі фізичного болю та страждань або душевних страждань, або приниження честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечного для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не заявляла вимогу про захист прав споживача у спосіб, передбачений нормами Закону України " Про захист прав споживачів", а ЦК України не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням договірних зобов'язань, якщо це не передбачено договором є вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують. Крім того, дія договору укладеного між позивачем та відповідачем не закінчилась, в судовому засіданні позивач не заперечувала часткового його виконання, а тому компенсація моральної шкоди у такому випадку не може розглядатися саме, як міра договірної відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. В матеріалах справи маються дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі та проведено відповідний розрахунок граничної кількості, яка може бути відшкодована, а також квитанція про сплату за надану правову допомогу в розмірі 2000 гривень. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, висновок суду про часткове стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, є вірним.

Невірне визначення правової природи заключеного договору між позивачем та відповідачем не призвело до порушення прав позивача та відповідача, а тому застосування судом першої інстанції норм права, що регулюють спірні правовідносини, на думку колегії апеляційного суду не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з вище зазначеного, в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: