Справа № 266/1788/16-ц
Провадження№ 2/266/655/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21.06.2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Сараєва І.А.

за участю секретаря Сологуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовами, які ухвалою суду від 02 червня 2016 року обєднані в одне провадження, в яких зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.07.1996 року. В будинку зареєстрована вона, зі своєю донькою ОСОБА_4 та відповідачі, колишній чоловік її доньки ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2, однак фактично відповідачі після розірвання шлюбу, з 2010 виїхали з квартири, речей своїх не мають в будинку, плату за користування житловим будинком не вносять, біля шести років ОСОБА_2 мешкає в місті Харків. Просила суд визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житлом квартирою № 20 будинку № 25 по вул. Латишева в м. Маріуполі.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення рішення заочно не заперечувала.

Відповідачі, будучи повідомленими про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявилися, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталися, тому суд, за згодою позивачки, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

На підставі договору дарування від 15 липня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори, позивачка ОСОБА_1, є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, під час володіння даним будинком позивачкою з 21.07.2000 року зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується особовим рахунком № 4220 виданим 27 січня 2016 року (а.с. 10).

Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджується актом КСН «Черьомушки» № 28 від 27 січня 2016 року, з якого слід, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не мешкають за адресою: АДРЕСА_2, більше року, про що свідчать сусіди (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Тобто судом встановлено, що відповідачі, зареєстровані у спірній квратирі за згодою позивачки, але без поважних причин там не проживають більше року.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що докази, на які посилалася позивачка у позові, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 16, 319, 321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 20 будинку № 25 по вул. Латишева в м. Маріуполі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 20 будинку № 25 по вул. Латишева в м. Маріуполі.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана відповідачем до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення за відсутності сторони в той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя Сараєв І. А.