Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «ОСОБА_3 Україна» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «ОСОБА_3 Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення суми кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, КС «ОСОБА_3 Україна» оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилкове твердження суду про те, що позивачем не було доведено факту припинення або розірвання договору відступлення права вимоги, тобто відсутнє у КС «ОСОБА_3 Україна» право вимоги на стягнення заборгованості за кредитним договором № 69-09/08ККо від 08.09.2008р. Пояснює, що договір відступлення права вимоги від 26.03.2014р., укладений між КС «ОСОБА_3 Україна» та ОСОБА_3, є нікчемним в силу ч. 3 ст. 512 ЦК України, яка передбачає, що кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це не встановлено договором або законом. Додає, що договір кредиту від 08.09.2008р., укладений між КС «ОСОБА_3 Україна» та ОСОБА_4, не містить права кредитора про відступлення права вимоги, а тому кредитна спілка на законних підставах звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення кредиту, відсотків та неустойки. Звертає увагу на постанову Верховного Суду України від 15.04.2015р. в справі № 6-59цс15, в якій розяснено, що кредитні спілки не мають права відступати право вимоги боргу іншій особі шляхом укладення договору відповідного змісту, оскільки Законом України «Про кредитні спілки» встановлено їх виключний вид діяльності надання фінансових послуг, а ст. 21 цього Закону визначено вичерпний перелік видів діяльності, до яких уступка вимоги за договорами кредиту не входить. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний

суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм

__________________________________________________________________________Справа № 563/604/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц 787/1104/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року ОСОБА_4 як член КС «ОСОБА_3 Україна» отримав кредит в розмірі 5 700 грн., що підтверджується договором кредиту № 69-09/08ККо від 08.09.2008р. (а.с. 3-4). На забезпечення виконання його зобовязань за даним договором КС «ОСОБА_3 Україна» того ж дня уклала договір поруки №69-09/08ККо від 08.09.2008р. з відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 526, 530, 599 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості в сумі 18 568,77 грн., куди включено 2 458,81 грн. заборгованості за тілом кредитом, 7 135,30 грн. заборгованості відсотків за користування кредитом та 8 974,66 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання по сплаті боргу (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи КС «ОСОБА_3 Україна» не довела факту порушення її прав, а також врахував рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 20.03.2015 року, котрим не було встановлено недійсність або нікчемність договору про відступлення права вимоги від 26.03.2014 року, укладеного між громадянином ОСОБА_3 та спілкою «ОСОБА_3 Україна», він є чинним та продовжує існувати і на момент звернення з даним позовом, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Судом встановлено, що 26 березня 2014 року між КС «ОСОБА_3 Україна» та ОСОБА_3 як членом кредитної спілки було укладено договір відступлення права вимоги (цесія), за яким до останнього перейшло право грошової вимоги первісного кредитора щодо погашення заборгованостей з боржників, в тому числі і відповідачів, які виникли на підставі кредитних договорів (а.с.69).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 16 955, 68 грн. на підставі договору кредиту №69-09/08ККа від 08.09.2008р., укладеного між КС «ОСОБА_3 Україна» та гр. ОСОБА_4, та договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.03.2014 р..

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 20.03.2015 року по справі №563/750/14-ц позивачу ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що КС «ОСОБА_3 Україна» не мала законних підстав змінювати кредитора у зобов»язаннях за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи долучені до матеріалів справи докази та вимоги закону, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у кредитної спілки відсутнє право вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту №69-09/08ККа від 08.09.2008р.

Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за кредитом станом на 20 травня 2015 року в сумі 18 568,77 грн. 6 955, 68 грн., яка складається: 2 458,81 грн. заборгованості за тілом кредитом, 7 135,30 грн. заборгованості відсотків за користування кредитом та 8 974,66 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання (а.с. 8).

Відповідачі не подали до суду доказів, які спростовували б наявність у позичальника боргу, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову КС «ОСОБА_3 Україна» слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

За вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Як вбачається, договір кредиту між ОСОБА_4 та КС «ОСОБА_3 Україна» був укладений 08 вересня 2008 року. У ньому зазначено строк дії 24 місяці (п.2.1). Пунктом 2.3 визначено обовязок позичальника повернути кредит та проценти за його користування до 08 вересня 2010 року (а.с. 3).

Позивач у позовній заяві вказує,що останній платіж в погашення борг позичальник здійснив 29 березня 2011 року.

Узгоджуючи норми законодавства, що регулюють строки позовної давності, та умови кредитного договору, колегія суддів прийшла до висновку, що початок строку перебігу позовної давності почався з дня внесення боржником останнього платежу - 29 березня 2011 року і закінчився 29 березня 2014 року.

З позовом до суду КС «ОСОБА_3 Україна» звернулася 29 травня 2015 року (згідно поштового штемпеля на конверті), тобто з пропуском строку позовної давності. Вимог про поновлення строків позовної давності не заявляла.

Згідно ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріали справи містять заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_2 на позов, у яких вони вказують про пропуск КС «ОСОБА_3 Україна» строку звернення до суду (а.с. 60).

Таким чином, звернення з позовом КС «ОСОБА_3 Україна» до суду з пропуском строку позовної давності, є підставою для відмови в позові.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні справи уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним і його відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 309 ЦПК України слід скасувати.

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «ОСОБА_3 Україна» задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Кредитної спілки «ОСОБА_3 Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення суми кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1