АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Вівчарик Н.А.

за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням відповідача, за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21 липня 2008 року №655 ОСОБА_1 з 01 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.

03 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом ГУ МВС України в Чернівецькій області та ОСОБА_1 укладено договір № Чр-23 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки. У разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після

__________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1273/16 Головуючий у 1 інстанції: Телешман О.В.

Категорія: 30 Доповідач: Литвинюк І.М.

закінчення навчання він повинен відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Зазначав, що ОСОБА_1 у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 2007 року по 17 червня 2011 року відповідно до договору перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Після закінчення навчання 17 червня 2011 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та відповідно до умов договору його було направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Чернівецькій області. Однак, наказом УМВС України на Львівській залізниці від 07 червня 2013 року № 43 о/с ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Посилаючись на те, що відповідач у порушення умов договору після закінчення навчання звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість навчання у розмірі 31 093 грн. 62 коп..

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення Національна академія внутрішніх справ подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що ОСОБА_1 звільнився із органів внутрішніх справ за власним бажанням, без зазначення підстав, а також не оскаржував наказ про звільнення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин до встановленого трирічного терміну перебування на службі або він зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на навчання в позадоговірному порядку.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21 липня 2008 року № 655 ОСОБА_1 з 01 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (а.с.8).

03 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ, та ОСОБА_1 укладено договір про підготовку фахівця в Національному університеті внутрішніх справ №Чр-23 (далі - договір), предметом якого є підготовка відповідача за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, спеціаліст за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 6-7).

Відповідно пункту 2.3.5 договору, відповідач зобовязався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 2.3.6 договору передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов`язався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Згідно з пунктом 3 договору, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі дострокового розірвання договору є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до витягу з наказу Київського національного університету внутрішніх справ від 17 червня 2011 року № 464 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с.9).

Наказом УМВС України на Львівській залізниці № 43 о/с від 07 червня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі його рапорту від 06 грудня 2012 року (а.с.10).

У нормативно-правових актах, які діяли на момент укладення договору, а саме: постанові Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та від 1 березня 2007 року №313, наказі МВС України від 14 травня 2007 року № 150 передбачається обовязок особи, яка здобула освіту за кошти державного або місцевого бюджетів і направляється на роботу, відпрацювати за направленням після закінчення навчання не менше трьох років.

Згідно з пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу ОСОБА_1 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати.

Дана вимога міститься також в пункті 3 договору від 27 листопада 2007 року, зокрема, нею визначається, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку в разі дострокового розірвання договору є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Відповідно до приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 після закінчення навчання працював в органах внутрішніх справ по 07 червня 2013 року, тобто менше 3 років та звільнився за власним бажанням.

При цьому, відповідач у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що його було звільнено з поважних причин, також не навів підстав звільнення від доказування, що є його процесуальним обовязком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача фактичних витрат на підготовку.

З довідок та розрахунків фактичних витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_1 у Національній академії внутрішніх справ вбачається, що за період навчання з 01 вересня 2007 року по 17 червня 2011 року фактичні витрати, повязані з грошовим забезпеченням, становлять 11 370,30 грн.; продовольчим забезпеченням 9 618,48 грн.; речовим забезпеченням 706,38 грн., оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв 9 398,62 грн., що разом становить 31 093,62 грн.. (а.с.11-20).

ОСОБА_1 не надано доказів на спростування зазначеного розміру витрат, повязаних з його утриманням у навчальному закладі.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позов Національної академії внутрішніх справ підлягає задоволенню та з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати за навчання у розмірі 31 093,62 грн..

Однак, суд першої інстанції при вирішенні спору у порушення вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України зазначеного не врахував, невірно застосував норми матеріального права, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову Національної академії внутрішніх справ з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 і ч. 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви Національна академія внутрішніх справ сплатила судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп., а при подачі апеляційної скарги 1 515 грн. 80 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 893 грн. 80 коп.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 303. 307, 309, 313, 314, 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 31 093 грн. 62 коп..

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ судовий збір у розмірі 2 893 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: