Справа № 370/988/14-ц Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/1968/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 14.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Мережко М.В.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Петленко І.О.,

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним договір дарування 245/250 часток майстерні загальною площею 1453,5 м.кв., укладений 30.07.2013 між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2143.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що зміст вказаного правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, моральним засадам та відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним. На момент відчуження майна ОСОБА_4 існувала заборона відчуження належного йому майна, встановлена Солом'янським районним судом м. Києва та ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

Заочним рішенням Макарівського районного суду від 06 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 245/250 частин спірної майстерні. Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 вказані 245/250 частин майстерні. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 551899,74 грн, отриманих за вищевказаним договором. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просили скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та вимогам закону та ухвалити нове рішення по справі.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення особи, яка брала участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягн

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи таке.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто борг в розмірі 891833 грн за договором позики.

Ухвалою Соломянського районного суду від 21 лютого 2012 року на забезпечення позовних вимог ОСОБА_3 було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_4О, а саме: на квартиру АДРЕСА_1; автомобіль марки FIAT, державний номер НОМЕР_1, автомобіль марки FIAT, державний номер АА3570, автомобіль марки Hyndai Tacson, державний номер НОМЕР_2, земельну ділянку 8.90 га, яка розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради і яка належить останньому на праві приватної власності на землю на підставі державного акту серії ПЛ №228096, виданого Кобеляцьким районним відділом земельних ресурсів (т.1. а.с.179-180).

На виконання цієї ухвали суду 12 березня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про накладання арешту на все майно боржника та заборону на його відчуження.

22 грудня 2014 року ухвалою Соломянського районного суду дії державного виконавця щодо винесення постанови від 12 березня 2012 року в частині заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові визнано неправомірними, а сама постанова в цій частині була скасована(т.2 а.с.53-54 ).

20 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-921/12 від 22 травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 891833,54 грн. В той же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 891833,54 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ( т.1 а.с.129,130)

19 липня 2013 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 знайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав постанову про призначення експерта та постанову про відкриття виконавчого провадження № 38308585, постанову про розшук, копію акта опису та арешту майна, постанову про відкриття № 38532471(а.с. 124, т. 1).

30 липня 2013 року згідно з договором дарування ОСОБА_4, подарував ОСОБА_5, 245/250 часток спірної майстерні. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №1143( т.1 а.с.54).

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що, всупереч твердженням апеляційних скарг, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, в тому числі й ті на які посилаються апелянти, та правильно прийшов до висновку, що оспорюваним правочином порушено публічний порядок, оскільки за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв'язку із накладенням арешту на нього, тому обґрунтовано задовольнив позов у цій частині: визнав недійсним цей правочин та зобов'язав обдаровану повернути дарувальнику спірне майно, що вона одержала на виконання цього правочину.

Доводи апеляційних скарг про відсутність на час вчинення спірного правочину будь-якої заборони на спірний об'єкт відчуження за договором дарування на увагу не заслуговують, оскільки за заявою позивача на цей обєкт було накладено арешт в порядку виконання судового рішення у іншій справі, а укладення оспорюваного договору дарування між сторонами та перехід до іншої особи права власності на спірне майно унеможливлює звернення стягнення на нього при виконанні рішення, чим порушені права позивача.

Оскільки представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 до моменту укладення оспорюваного договору ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав документи щодо накладення арешту на все майно першого, твердження в апеляційних скаргах що цей відповідач дізнався про арешт належного йому майна та заборону його відчуження лише у січні 2014 року, являються надуманими.

Крім того, посилання в апеляційних скарзах на відсутність доказів, що позивач не намагався виконати судове рішення за рахунок іншого рухомого та нерухомого майна відповідача суперечать матеріалам справи.

Інші доводи апелянтів висновків суду першої інстанції теж не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення в наведеній частині.

Разом з тим, районний суд не звернув увагу на те, що умовами спірного договору передбачено безоплатну передачу права власності на нерухоме майно та безпідставно поклав обовязок на ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 551899,74 грн, отриманих за договором, тому на підставі положень п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, наведене слід виключити з резолютивної частини рішення суду.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення суду абзац четвертий такого змісту: «Зобовязати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 551899,74 грн., отриманих за вищевказаним договором.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: М.В. Мережко,

ОСОБА_2