АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5975/16 Справа № 2-726/07 Головуючий у 1 й інстанції - Муштат А.М. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби»

на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2007 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2007 року задоволено заяву ОСОБА_2 та знято арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який було накладено постановою старшого слідчого СВ Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області від 31 грудня 2006 року на все майно ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ТОВ «Підприємство Будвироби», ставить питання про скасування ухвали суду та відмову у задоволенні вищезазначеної заяви.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2007 року визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області від 31 грудня 2006 року на все майно ОСОБА_3, в тому числі і на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, було накладено арешт в рамках кримінального провадження.

В червні 2007 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про зняття арешту з вищезазначеного майна.

Підставою для задоволення заяви ОСОБА_2 стало те, що згідно рішенню Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.07р. по даній справі вона є власником арештованого майна, а арешт було накладено безпідставно. При винесенні ухвали суд першої інстанції керувався ст. 152.154 ЦПК України.

Проте з даним висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з огляду на наступне:

Згідно ст.152 ЦПК України (в редакції, чинній на дату постановлення ухвали), позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису.

Згідно ст.154 ЦПК України (в редакції, чинній на дату постановлення ухвали), заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 151 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

В той же час, при винесенні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було враховано, що арешт на майно було накладено не судом, як забезпечення позову ОСОБА_2 по даній цивільній справі, а постановою слідчого, як забезпечення позову цивільного позивача ТОВ «Підприємство Будвироби» в межах кримінальної справи; арешт було накладено до ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності та до звернення її до суду з цим позовом.

На час постановлення оскаржуваної ухвали порядок скасування накладеного в рамках кримінального провадження арешту на майно було врегульовано ст.126 КПК України, в редакції 1960 року, відповідно до ч.6 якої, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 154 ЦПК до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття арешту.

Керуючись ст.ст.151-153, 303, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» - задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2007 року- скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття арешту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Варенко

Судді В.С.Городнича

О.В.Лаченкова