Справа № 152/869/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі судового засідання Палій М.Д.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

прокурора Остапенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні до ОСОБА_3 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

в с т а н о в и в:

07 червня 2016 року Перший заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

У обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №152/545/15-к відповідача було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У результаті порушення ПДР України відповідачем ОСОБА_3 пасажир ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечних для життя під час заподіяння. Потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСОБА_2 ЦРЛ з 15.11. по 17.11. 2014 року.

Прокурор просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 центральної районної лікарні 563,44 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

У судовому засіданні прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та представник позивача ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 на виклик суду не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 152/545/15-к відповідача ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 27 травня 2015 року (а.с. 10-11).

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком встановлено, що відповідач 15 листопада 2014 року біля 3 години 20 хвилин, керуючи автомобілем "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_1, проїжджаючи по вулиці Макаренка в с. Рахни - Лісові Шаргородського району Вінницької області, рухаючись зі сторони центру села, у напрямку сільської ради, не доїжджаючи до повороту у напрямку вул. Гагаріна зі швидкістю біля 70 км/год., в порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, "перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, "під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним" та пункту 12.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, "у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги", не врахувавши дорожню обстановку темну пору доби та умови недостатньої видимості, не обравши безпечної швидкості руху під час входження в поворот праворуч, не змінюючи напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху та не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з деревом, розташованим на лівому узбіччі дороги.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя під час заподіяння.

У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у ОСОБА_2 ЦРЛ з 15 листопада 2014 року по 17 листопада 2014 року.

Згідно довідки ОСОБА_2 ЦРЛ № 722 від 22.04. 2016 року вартість перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у відділенні АІТ з 15 листопада 2014 року по 17 листопада 2014 року становить 563,44 грн. (а.с. 7).

Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що під час розгляду справи в суді цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не подавався і не вирішувався.

Добровільно відповідач ОСОБА_3 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину державі в особі ОСОБА_2 ЦРЛ не відшкодував.

Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються статтею 121 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

Статтею 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати …державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

ОСОБА_2 ЦРЛ є спільною комунальною власністю територіальних громад Вінницької області, фінансується за рахунок обласного бюджету, в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_5 не зверталася, відповідно не відшкодування витрат на лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави, тому за змістом ч.4 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" у даному цивільно правому спорі наявні підстави для представництва прокурором в суді держави в особі ОСОБА_2 ЦРЛ (а.с.6-12).

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При цьому, відповідно до п.6 Пленуму Верховного суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" від 7 липня 1995 року № 11 відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого від злочину в залежність від наявності вини відповідача.

При розгляді даного цивільно правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії ОСОБА_3 були неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний звязок і вина відповідача, що є підставою для цивільно правової відповідальності ОСОБА_3

За приписами частини 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності … або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України).

Позивач надав суду належні та допустимі докази для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 такі як: копію вироку Шаргородського районного суду від 27.04.2015 року (а.с.10-11); довідку ОСОБА_2 ЦРЛ № 722 від 22.04.2016 року (а.с.7); Статут ОСОБА_2 ЦРЛ (а.с.8-10).

Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать матеріалам справи, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суда.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" України відповідач ОСОБА_3 звільняється від сплати судового збору, оскільки відповідно до довідки спеціалізованої травматологічної МСЕК серії 12 ААА № 332133 16.05.2016 року є інвалідом другої групи (а.с.20).

За правилами ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України.

Керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, ч.2 ст. 88, 212-215,224 226, на підставі ст. 121 Конституції України, ст.ст. 22,1166, 1206 ЦК України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", суд

В И Р І Ш И В :

Позов Першого заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні до ОСОБА_3 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 - Лісові, Шаргородського району, Вінницької області на користь ОСОБА_2 центральної районної лікарні ( МФО 802015 ГУДКСУ у Вінницькій області, р/р 6816) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 у розмірі 563 (пятсот шістдесят три) гривні 44 коп.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.О. Соколовська