Справа № 161/1175/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/815/16 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М. ,

з участю секретаря Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із зазначеним позовом. Вказувало на те, що відповідно до укладеного 22 березня 2006 року договору, відповідач ОСОБА_1 отримала у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 30 листопада 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 30258 грн. 34 коп., що складається з: 8832 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 19508 грн. 66 коп. заборгованості за процентами, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1417 грн. 06 коп. штрафу (процентна складова), яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати.

25 лютого 2013 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30258 грн. 34 коп. та 302 грн. 34 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В поданій на заочне рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить його скасувати як незаконне, прийняте з невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, із висновками, що не відповідають обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 тричі не зявились у судове засідання, хоча повідомлення суду їм надсилались за адресами вказаними у їх апеляційній скарзі. Такі їх дії суд оцінює як зловживання наданими їм процесуальними правами та вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем банком і відповідачем ОСОБА_1 існують невиконані грошові зобовязання боржника за кредитним договором, а тому вся сума кредитної заборгованості підлягає стягненню з відповідача в користь кредитодавця.

Такий висновок є правильним.

Встановлено, що 22.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає між банком та відповідачкою договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 10-18).

ОСОБА_1 не виконала своїх зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.11.2012 року виникла заборгованість в сумі 30258 грн. 34 коп., яка складається: з тіла кредиту в сумі 8832 грн. 62 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 19508 грн. 66 коп., штрафів 1917 грн. 06 коп. (а. с. 4-9).

Також з наявних у матеріалах справи письмових доказів наданих позивачем встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт в розмірі 10000 грн. на платіжну картку № 346558 «Кредитка універсальна» 20.04.2006 року, строк дії якої після перевидання закінчився у березні 2013 року (а. с. 10-11, 119).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.п. 6.5; 6.6; 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною укладеного між сторонами договору, позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконувати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту по овердрафту), оплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. 5 % від суми позову.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо порядку та строку повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, кредитні кошти кредитодавцю не повернула та відсотки за користування ними банку не сплатила, то вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Отже враховуючи викладене і зазначені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши вірну правову оцінку обставинам справи та наданим доказам, обґрунтовано задовольнив позов, стягнув з відповідача на користь банку всю суму заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування строків позовної давності у даній справі на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, після переривання перебіг позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, що передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України

Згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером.

Із наданої позивачем виписки руху коштів на кредитній картці відповідача ОСОБА_1 встановлено, що останній автоматичний платіж на погашення заборгованості, згідно зазначених умов, був здійснений банком 14.07.2011 року в сумі 458 грн. 40 коп. шляхом списання цих коштів з іншого рахунку відповідачки відкритому у цьому банку (а. с. 120-128), що на думку колегії суддів є підставою передбаченою ч. 1 ст. 264 ЦК України для переривання перебігу позовної давності тривалістю три роки.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваного рішення та не спростовують вірних висновків суду щодо підставності позовних вимог банку.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 305 ч. 2, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді