Справа № 130/1112/16-ц Провадження № 22-ц/772/2264/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

при секретарі: Топольська В.О.,

з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

19.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Ухвалою судді від 20.05.2016 року позовну заяву залишено без руху з підстав того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що недоліки, які були зазначені судом в ухвалі від 20.05.2016 року позивачем не усунуті, а саме до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. Оригінал документа, який підтверджує сплату судового збору позивачем не було додано до позовної заяви.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов у порушення норм процесуального закону та прав позивача.

Так, до позовної заяви ОСОБА_2 було подано клопотання про звільнення його від сплати судових витрат, у зв'язку з тим, що єдиним джерелом його існування є пенсія, розмір якої становить 1130 грн., з якої стягуються аліменти в розмірі 664 грн., а тому щомісячний його дохід становить 466 грн..

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав лист з Управління пенсійного фонду України у Жмеринському районі від 28 червня 2013 року №972/С322, копію акту обстеження його матеріально-побутових умов проживання від 10 серпня 2015 року, довідку з відділу ДВС Жмеринського МРУЮ від 24 лютого 2016 року, а також ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року, якою позивача було звільнено від сплати судових витрат за подання апеляційної скарги.

Залишаючи позовну заяву без руху, у мотивувальні частині ухвали суд зазначав, що підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судових витрат немає, оскільки дані документи не містять застереження про виключне обмеження його доходу лише пенсією та не спростовують можливості отримання ним доходу з інших джерел, а також існування індивідуальних грошових заощаджень, а також, що у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України суд може лише відстрочити або розстрочити сплату судового збору.

В порушення вимог п.2 ст.208, 209, 210 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив дане клопотання позивача та не зазначив у резолютивній частині ухвали суду висновку про задоволення чи відмову у даному клопотанні.

Крім того, посилання суду на те, що відповідно до положення статті 82 ЦПК суд може за наявності певних підстав своєю ухвалою лише відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі і не має права зменшити або звільнити від сплати судового збору, оскільки таке право суду надано тільки щодо судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, які визначені частиною третьою статті 79 ЦПК є неактуальним з набранням чинності Закону України «Про судовий збір», який відповідно до ч.2 ст.79 ЦПК України є спеціальною нормою права і відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати враховуючи майновий стан сторони.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскільки докази надані позивачем містять інформацію щодо його матеріального стану, а тому у відповідності до вимог ст.ст.58,212 ЦПК України мали бути оцінені судом, а дане клопотання вирішено по суті.

Згідно п.3 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

У ході апеляційного розгляду зясовано, що прийнята ухвала є незаконною, перешкоджає подальшому провадженню по справі, а відтак підлягає скасуванню, а питання про відкриття провадження у справі передачі до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2016 року скасувати.

Питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Кучевський П.В.

ОСОБА_4

/підписи/

Згідно з оригіналом: