АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, як особи права та обов`язки якої вирішено судом, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним,

В С ТА Н О В И Л А:

У квітні 2016 ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 (довіреність від 04 квітня 2016 року а.с.3) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування кв. АДРЕСА_1 від 06 жовтня 2006 року удаваним, посилаючись на те, що даний договір не був безкорисним, дарувальник (ОСОБА_3) сподівалась на догляду та утримання з боку обдарованої - ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від від 17 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування кв. АДРЕСА_1 від 06 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А., реєстровий номер № 4380.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2, як особа права і обов`язки якою було вирішено судом, подала апеляційну скаргу, в якій с посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

Апелянт посилається на те, що вона з 28 листопада 2006 року є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 13 листопада 2006 року, укладеного між нею, як обдарованою, та ОСОБА_4, як дарувальником.

Справу розглянуто без участі ОСОБА_4, яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне відправлення від 28 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду інстанції, колегія судів дійшла висновку про задоволення ї скарги з таких підстав.

Згідно договору дарування квартири від 06 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою H.A., зареєстрованого у реєстрі за № 4380, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, що належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2004 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно з розпорядженням № 59-1056 від 28 січня 2004 року, зареєстрованого 11 березня 2004 року в Київському міському БТІ за реєстровим № 6907.

Спір між сторонами виник з тих підстав, що на переконання позивача та з її пояснень оспорюваний договір укладений під впливом помилки, оскільки квартира була подарована її онуці ОСОБА_4 з мотивів вдячності за піклування про позивача та за домовленістю, що відповідач і надалі доглядатиме за позивачем.

Прізвище ОСОБА_4 згідно до свідоцтва про зміну імені від 11 листопада 2014 року, актовий запис РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві № 164, змінено на «ОСОБА_4» (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Апелянтом ОСОБА_2 надано договір дарування від 13 листопада 2006 року кв. АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2, яка прийняла в дар вказану квартиру (а.с.6).

Згідно довідки Центру комунального сервісу № 3256/1 від 30 вересня 2016 року зазначено, що кв. АДРЕСА_1 зареєстровано та проживають три особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 (а.с.70).

ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі з січня 2007 року.

Як зазначала представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі, хоча зареєстрована у спірній квартирі.

Суду надано копію рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 грудня 2010 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 зверталась з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 13 листопада 2006 року кв. АДРЕСА_1 з підстав помилки укладання цього договору, вважаючи його договором міни. У позові було відмовлено (а.с.71-74).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Це свідчить про законність набуття ОСОБА_2 права власності на кв. АДРЕСА_1.

Такі обставини дають підстави вважати, що відповідач ОСОБА_4 зацікавлена у позитивному вирішенні спору на користь ОСОБА_3 у даній справі.

Відповідно до ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (подарунок) у власність.

Спірний договір дарування не містить обов`язку щодо вчинення будь-яких дій на користь дарувальника майнового або немайнового характеру.

Суду надано копію рішення Деснянського районного суду м.Києва від 03 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 щодо поділу майна подружжя, предметом спору у даній справі, крім іншого майна, була і кв. АДРЕСА_2 (а.с.78-80).

Суду надано копію рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні, володіння та розпорядженні кв. АДРЕСА_2. У даному спорі ОСОБА_3 заявлена як третя особа (а.с.86-90).

Такі обставини свідчить про відношення ОСОБА_3 до вказаної квартири (а.с.86-90).

Позивач через десять років після укладання спірного договору дарування ставить питання про визнання спірного договору удаваним, вважаючи, що укладається договір довічного утримання.

Відповідно до п.п. 7,8 спірного договору дарування від 06 жовтня 2006 року, як дарувальник, так і обдарована стверджували про розумність значення цього договору, що він не носить характеру фіктивного та удаваного договору; договір за своєю природою є безоплатним; дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення від неї будь-яких дій майнового або немайнового характеру (а.с.32).

Отже, за матеріалами справи позивач не проживає у кв. АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Обставин, які б свідчили про недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених законом для укладання договору, не виявлено.

Відсутні дані, які б свідчили, що спірний договір дарування було укладено з метою забезпечення або виконання іншого договору.

Враховуючи наведене, колегія судів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасуванню оскаржуваного рішення з ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст..ст.303,307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, як особи права та обов`язки якої вирішено судом, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: