Номер провадження 2/754/2450/16
Справа №754/2285/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретарів судового засідання Чернишової А.М., Малинки А.Ю., Базік А.В., Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення та про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення та про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що 12.08.2015 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ордеру на жиле приміщення № Б 96315 квартира АДРЕСА_2 надана ОСОБА_4 Попередня власниця, ОСОБА_4, була одноосібною власницею спірної квартири.

На даний час в квартирі позивача зареєстровані, не проживають, а фактично оберігають свої речі, дружина покійного брата - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 Однак померлий ОСОБА_5 не був власником спірної квартири.

Після набуття прав власності на квартиру позивач на має можливості - користуватися належним чином своїм майном. На вимоги позивача відповідачі не бажають звільняти квартиру та зніматися з реєстраційного обліку, чим створюють перешкоди для здійснення права власності на спірну квартиру. До того ж, позивач не надавала свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідачів у своїй квартирі, не заключала з відповідачами договорів оренди, чи найму.

Між позивачем та відповідачами виникають постійні конфліктні ситуації, з приводу чого позивач зверталась до міліції. Також відповідачі мають заборгованість за комунальні послуги.

У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідачів є похідним від права власності на цю квартиру колишнього власника, у зв'язку з чим припинення права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою особами, які користувалися нею за її згодою.

Таким чином, після відчуження спірної квартири її колишнім власником відповідачі користуються квартирою за адресою: АДРЕСА_1, без відповідної на це правової підстави, чим здійснюють позивачу перешкоди у здійснені свого права користування та розпорядження нерухомим майном.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоовльнити в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що фактично на даний час відповідачі жодних перешкод у користуванні власністю позивачу не винять. Більш того у спірній квартирі позивачі не проживають, особистих речей не зберігають та зняті з реєстраційного обліку з 30.05.2016 року. Щодо позовних вимог позивача про стягнення суми заборгованості, то у задоволенні позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки такі вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що були присутні в судовому засіданні, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 12.08.2015 року між ОСОБА_4 ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_3 (а.с.7,8).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником зазначеної квартири в цілому.

Відповідно до ордеру на жиле приміщення № Б 96315 квартира АДРЕСА_4 надана ОСОБА_4 в складі сімї: дочки ОСОБА_7 (а.с.10).

Відповідно до довідки форма №3 від 27.07.2015 року виданої ЖБК «Спартак» в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.12).

Відповідно до довідки форма №3 від 13.01.2016 року виданої ЖБК «Спартак» в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.12).

Як вказувала позивач в судовому засіданні на даний час в спірній квартирі зареєстровані, не проживають, а фактично зберігають свої речі, дружина покійного брата - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 Однак померлий ОСОБА_5 не був власником спірної квартири. Після набуття прав власності на квартиру позивач на має можливості - користуватися належним чином своїм майном. На вимоги позивача відповідачі не бажають звільняти квартиру та зніматися з реєстраційного обліку, чим створюють перешкоди для здійснення права власності на спірну квартиру. До того ж, позивач не надавала свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідачів у своїй квартирі, не заключала з відповідачами договорів оренди, чи найму. Між позивачем та відповідачами виникають постійні конфліктні ситуації, з приводу чого позивач зверталась до міліції. Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями порушують право позивача на вільне користування власністю, жилим приміщенням. Також відповідачі мають заборгованість за комунальні послуги, оскільки вони утворились у той час коли позивачі проживали у квартирі.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано довідку ЖБК «Спартак», відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 Заборгованість за комунальні послуги на 01.11.2016 року складає 6381,29 грн.

В той час відповідно до довідки ЖБК «Спартак», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 Власником квартири являється ОСОБА_1 Заборгованість за комунальні послуги на 01.12.2015 року складає 6024,46 грн. (а.с.19).

Представник відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача в судовому засіданні вказував на те, що відповідачі проживали в квартирі та були в ній зареєстровані відповідно до чинного законодавства за загою ОСОБА_4 відповідно у 1995 та 2011 роках. У липні 2015 року помер ОСОБА_5 - чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3, після чого позивач відразу намагалася виселити відповідачів зі спірної квартири. Відповідачі намагалися пояснити позивачу про те, що іншого житла у них немає і їм потрібен час, щоб знайти житло в іншому місці. На даний час відповідачі зняті з реєстраційного обліку та не проживають в квартирі позивача, отже її вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також вказував на те, що є не зрозумілим чому позивач намагається стягнути заборгованість за комунальні послуги саме з відповідачів, оскільки на час виникнення заборгованості вона набула право власності на спірну квартиру та чому саме вона намагається їх стягнути, за що, і чи взагалі має на це право.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, на яку посилається позивач ОСОБА_1, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України, на яку посилається позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 УК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна.

Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.

Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, як вважала позивач ОСОБА_1, єдиною можливістю відновити своє порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладання на відповідачів обовязку усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом позбавлення права користування квартирою шляхом звільнення житлового приміщення.

Як роз'яснено в пунктах 34-35 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, на підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не довела і не надала суду належних і допустимих доказів з приводу того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у користуванні житлом, та що відповідачі на час розгляду справи проживають і користуються жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Що стосується заявлених позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача суми боргу за комунальні послуги у розмірі 6024,46 грн., то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки післявиникнення вказаної заборгованості позивач набула право власності на спірну квартиру, та позивач не є балансоутримувачем квартири та не надає комунальні послуги, з чого вбачається відсутність підстав для звернення позивача з вимогами до відповідачів стягнення солідарно заборгованості за комунальні послуги саме на користь позивача.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заслухавши пояснення осіб, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували її заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_3,про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення та про стягнення суми заборгованості.

Судом на підставі тих доказів, які надала позивач ОСОБА_1 в обгрунтування заявлених вимог, не встановлено порушення прав позивача у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру заявлених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1, тому не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідачів судового збору.

Виходячи з наведеного, враховуючи п.п. 34-35 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" та керуючись вимогами ст.ст. 317, 321, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення та про стягнення суми заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран