Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Донецької області від 6 квітня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка належала йому на праві приватної власності, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею

5,700 га, розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району. На день смерті брата позивач проживав із ним та був зареєстрований за однією адресою, і фактично прийняв спадщину. У зв'язку із оформленням спадщини йому стало відомо, що рішенням Волноваського районного суду від 9 серпня 2013 року право власності на вищевказану земельну ділянку визнано за ОСОБА_5 20 червня 2014 року вказане рішення скасовано, у позові ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, після померлого ОСОБА_6, за заповітом відмовлено. 12 серпня 2014 року позивач звернувся до нотаріуса для оформлення права на спадщину після смерті брата, але йому було відмовлено, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку.

Вважав порушеним його право на отримання спадщини за законом та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернулася з зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 25 грудня 2006 року, в порядку спадкування за заповітом.

Мотивувала тим, що померлий ОСОБА_6 1 лютого 2002 року заповів їй земельну ділянку, яка належала йому на підставі сертифікату на право на земельний пай. Після складання заповіту, ОСОБА_6 сертифікат обміняв на державний акт на право власності на цю ж земельну ділянку. Але заповіт він не змінював.

Вважала, що воля спадкодавця стосовно розпорядження своїм майновим правом на земельну ділянку була спрямована саме на передачу їй після смерті прав та обов'язків на спірну земельну ділянку, і немає значення, яким документом буде на час смерті закріплено це право за спадкодавцем, оскільки його воля викладена в заповіті від 1 лютого 2002 року. У зв'язку із тим, що сертифікат був померлим обміняний на державний акт на землю, вона надала нотаріусу тільки копію сертифікату. Нотаріус відмовив їй у оформленні спадщини на спірну земельну ділянку, оскільки вона не надала оригінал правовстановлюючого документу на право власності на землю.

Ураховуючи наведене, просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від

10 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5,700 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого Волноваською районною державною адміністрацією, - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Донецької області від 6 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Волноваською районною державною адміністрацією, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що відповідно до п. 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З часу отримання спадкодавцем державного акту на право приватної власності на землю 20 грудня 2006 року, останній набув статус власника конкретної земельної ділянки і сертифікат перестав бути дійсним.

Апеляційний суд також прийшов до вірного висновку, що

ОСОБА_5 не зверталася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом строк, а також із заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного суду Донецької області від 6 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук