У Х В А Л А

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 27 вересня 2013 року вона уклала з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у Кримському регіональному управлінні банку в м. Роздольне договір банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD про залучення внеску на депозитний рахунок на термін 6 місяців у розмірі 66 тис. грн із нарахуванням процентної ставки у розмірі 16 % річних, які нараховуються щомісячно, та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс». 15 січня 2015 року позивач звернулася до банку із заявою про видачу вкладу та після закінчення строку дії договору банк не повернув їй вклад за договором та відсотки за користування вкладом.

Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь 76 933 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 76 933 грн, із яких: 66 тис. грн - сума вкладу; 9 258 грн - проценти за користування вкладом; 1 735 грн - 3 % річних, а також 3 тис. грн витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року змінено, відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь витрат на правову допомогу. У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності позивачем обставин про відкриття депозитного рахунку у відповідача та відмови останнього повернути передані банку кошти. З огляду на таке суди дійшли висновку про те, що позовні вимоги про стягнення суми вкладу, процентів за користування депозитними коштами та 3 % річних ґрунтуються на договорі та встановлених у суді фактах.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення витрат на правову допомогу, виходив із недоведеності позивачем понесених нею витрат на правову допомогу.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Як встановлено судами, 27 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у Кримському регіональному управлінні банку в м. Роздольне було укладено договір банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD про залучення внеску на депозитний рахунок на термін 6 місяців у розмірі 66 тис. грн із нарахуванням процентної ставки у розмірі 16 % річних, які нараховуються щомісячно, та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс».

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний зазначити мотиви відхилення доводів апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник банку зазначав про відсутність належних доказів, які б підтверджували внесення коштів позивачем та укладення договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив вказані доводи, мотивів на їх спростування не навів, не перевірив, чи можуть оригінал заяви від 27 вересня 2013 року № SAMDNWFD про відкриття банківського вкладу та додаткова угода до договору, на які посилалась позивач, бути належними доказами внесення нею на депозит коштів, не звернув уваги на те, що оригінал договору банківського вкладу та квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення позивачем грошових коштів, останньою суду не надавались.

Вирішуючи спір по суті та погоджуючись із висновком суду першої інстанції про підставність позову, апеляційний суд не з'ясував усіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про існування між сторонами договірних відносин та наявність підстав для стягнення коштів.

Про необхідність дотримання письмової форми договору банківського вкладу зазначено і в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, прийнятій у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у цій постанові, відповідно до ст. 360-7 ЦПК мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норми права.

Відхиляючи заперечення представника відповідача про те, що за виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення має відповідати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»), оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим та міста Севастополя і АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», та покладаючи відповідальність за невиконання умов договорів банківських вкладів на ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд не перевірив, чи не є зазначені обставини такими, що унеможливлюють виконання умов зазначеного договору та чи не буде таке стягнення подвійним у разі відшкодування зазначених сум АНО «ФЗВ».

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про підставність позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко