Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3579/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 6 серпня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль, та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит в сумі 44880 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Умовами договору передбачено, що кінцевий термін повернення коштів становить 6 серпня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за даною угодою 8 серпня 2007 року ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну йому квартиру №9, розташовану в м. Житомирі по вул. Космонавтів,№6-а.

Позивач зазначає, що банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у звязку з чим станом на 19 березня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2029959 грн. 22 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 39341,02 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 19 березня 2014 року, становить 391828 грн. 69 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 23801,18 дол. США, що є еквівалентним 237054 грн. 99 коп.; 1401075 грн. 54 коп. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 2029959 грн. 22 коп.

В рахунок погашення даної заборгованості також просив звернути стягнення на передану в іпотеку квартиру №9, розташовану в м. Житомирі по вул. Космонавтів,№6-а, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка визначена на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/5550/82/115240 від 6 серпня 2007 року в розмірі 638883 грн. 68 коп.

В рахунок погашення даної заборгованості звернуто стягнення на квартиру №9, загальною площею 56,43 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м.,розташовану в м. Житомирі по вул. Космонавтів, №6-а, яка належить відповідачеві на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 22 квітня 2002 року за №13062, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження. Початковою ціною для реалізації предмета іпотеки встановлено ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути заборгованість за спірним кредитним договором в межах строку позовної давності та зменшивши суму пені до 1 грн., а також відмовити у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказує, що при вирішенні спору суд першої інстанції не застосував позовну давність, хоча відповідна заява була подана під час судового розгляду.

Поза увагою суду також залишилась та обставина, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути задоволена в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 6 серпня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №014/5550/82115240 про надання відповідачеві коштів в сумі 44880 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних, строком по 6 серпня 2017 року.

Умовами даного договору на боржника покладений обовязок щомісячно вносити кошти в рахунок погашення тіла кредиту та сплати відсотків.

Вказаний договір також містить положення про те, що у разі прострочення позичальником строків сплати кредиту відсотків за користування кредитними коштами, останній сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.(п. 10.1).

Пунктом 12.5 договору передбачено, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобовязань за кредитним договором 8 серпня 2007 року сторони також уклали договір іпотеки належної ОСОБА_2 квартири №9, розташованої в м. Житомирі по вул. Космонавтів,№6-а.

Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що ОСОБА_2 не вносив в повному обсязі передбачені графіками щомісячні платежі за спірною угодою, внаслідок чого станом на 19 березня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2029959 грн. 22 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 39341,02 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 19 березня 2014 року, становить 391828 грн. 69 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 23801,18 дол. США, що є еквівалентним 237054 грн. 99 коп.; 1401075 грн. 54 коп. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по можливість зменшення розміру пені до 10000 грн. відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

При вирішенні спору суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що кінцевий термін повернення кредитних коштів становить 6 серпня 2017 року, а погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначені місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку виконання основного зобовязання сторони встановили й строки внесення щомісячних платежів.

За правилами ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до положень ст. 257 та ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права ( ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки умовами договору ( графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс-13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з даним позовом 24 квітня 2014 року.

Таким чином, враховуючи трирічний строк позовної давності та наданий позивачем розрахунок, а також з огляду на кінцевий термін повернення коштів, заборгованість за даним кредитним договором становить 295481 грн. 04 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 126790 грн. 45 коп.; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 158690 грн. 59 коп., а також пені в розмірі 10000 грн.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Установивши, що боржник не виконує зобовязання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, при вирішенні спору суд не врахував положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення має відповідати вимогам ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року ( справа №6-120 цс15).

З огляду на вищезазначене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в новій редакції.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до задоволення в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є безпідставним.

Так, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень цього Закону на час його дії не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке майно використовується як місце постійного проживання та у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа його не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Отже, даний Закон лише тимчасово забороняє на час його дії звертати стягнення на іпотечне майно, проте це не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на дане майно.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 309,313,314,316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2016 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором №014/5550/82/115240, укладеним 6 серпня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2, із 638883 грн. 68 коп. до 295481 грн. 04 коп.

Абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/5550/82/115240, укладеним 6 серпня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2, у розмірі 295481 грн. 04 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 126790 грн. 45 коп., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 158690 грн. 59 коп., а також пені за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 10000 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №9, розташовану в м. Житомирі по вул. Космонавтів, №6-а, загальною площею 56,43 кв.м., в тому числі житловою 38,0 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 22 квітня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за №13062, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: