АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/577/16 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Шевчук Г. М., Хома М. В.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника ОСОБА_1

ОСОБА_2, представника ОСОБА_3-

ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про поновлення права на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про поновлення права на частку у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) з березня 2007 по березень 2014 року проживав однією сім'єю без шлюбу.

За час спільного проживання, за спільні кошти з відповідачкою придбали квартиру №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В, яку 09 липня 2013 року ОСОБА_9 продала без його згоди відповідачці ОСОБА_3

Вважає, що, таким чином, було порушено його право на майно, яке підлягає поновленню шляхом визнання за ним права власності на 1/2 вищевказаної квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року вирішено:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про поновлення права на частку у спільному майні відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, посилаючись на те, що суд не дав належної правової оцінки встановленим обставинам справи та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з березня 2007 року по березень 2014 року проживали однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою, та за час спільного проживання набули спільне майно.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Так, 03 лютого 2007 року Слобідською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, про що вчинено актовий запис №1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2014 року визнано неукладеним шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, зареєстрований 03 лютого 2007 року Слобідською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №1. Анульовано актовий запис №1 від 03.02.2007 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9, вчинений слобідською Сільською радою Заліщицького району Тернопільської області.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що квартира №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 була відчужена в інтересах сторін, на отримані кошти куплена інша квартира по вул ОСОБА_10, яка визнана спільною сумісною власністю, і на час виникнення спірних правовідносин спірна квартира не перебувала у їх спільній сумісній власності.

З цими висновками погоджується колегія суддів.

Встановлено, що спірна квартира №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В, ОСОБА_8 продала ОСОБА_3, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 09 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №3536. (а.с. 28)

З п. 3 даного договору вбачається, що вартість квартири, станом на 03 липня 2013 року, становить 358400,00грн. (а.с. 36)

Того ж дня ОСОБА_8 купила квартирау №60 по вул. М. Ломоносова, в м. Тернополі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №3547. (а.с.80,81)

Відповідно до п.1.3 даного договору, вартість квартири, станом на 03 липня 2013 року, становить 347600,00грн.

В суді відповідачка стверджувала, що квартиру по вул. М. Ломоносова купила за кошти отримані від продажу квартири по вул. Лисенка.

Суд першої інстанції правомірно визнав ці доводи обґрунтованими, оскільки жодних доказів щодо находження коштів з інших джерел для придбання квартири по вул. М. Ломоносова, у тому числі від позивача ОСОБА_1, про що стверджував його представник в судовому засіданні, не встановлено.

При цьому суд вірно врахував умови мирової угоди щодо переліку спільного майна сторін, яка затверджена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2014 року у цивільній справі №607/9773/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу неукладеним.

Згідно умов даної мирової угоди ОСОБА_8 та ОСОБА_1 визнали, що проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2007 року по березень 2014 року та визнали спільною сумісною власністю наступне майно: трикімнатну квартиру №60 по вул. М. Ломоносова, в м. Тернополі, та автомобіль Daewoo T13110.

Квартира №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В, не входила в перелік спільно нажитого майна.

Крім того, сторони домовились, що з моменту визнання та затвердження судом мирової угоди квартира №60 по вул. М. Ломоносова та автомобіль переходять у власність ОСОБА_8 із компенсацією ОСОБА_1 15000,00 доларів США.

Умови вказаної мирової угоди щодо поділу майна на час вирішення даної цивільної справи виконані повністю, про що представники сторін підтвердили в суді апеляційної інстанції.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки матеріалами справи не доведено порушення прав ОСОБА_1 на спірну квартиру №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги та задоволення позову про поновлення права на частку у спільному майні.

Окрім того, суд вірно врахував те, що вимоги про визнання права власності на спірну квартиру №17, в м. Тернополі по вул. Лисенка буд. 9В, порушують законні права відповідачки ОСОБА_3, яка на час укладення договору купівлі-продажу квартири не знала і не могла знати про те, що квартира могла належати на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 і вимагалась згода останнього (як стверджує позивач в своїх вимогах), оскільки надані документи для вчинення правочину ці обставини не підтверджували.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку і вирішив спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: