УхвалА

іменем україни

9 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав їй грошові кошти у розмірі 30 217 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на строк до 6 березня 2014 рокузі сплатою 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 6 березня 2007 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, вартість предмету застави становить 152 600 грн.

Відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, унаслідок чого станом на 23 січня 2013 року за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 267 097 грн 91 коп., що еквівалентно 33 416 доларам 48 центам США, з яких: сума кредиту у тому числі прострочена 14 378 доларів 89 центів США; відсотку у тому числі прострочені за користування кредитними коштами у розмірі 7 838 доларів 07 центів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10 296 доларів 46 центів США; 3 % річних у розмірі 903 долари 06 центів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором від 6 березня 2007 року у розмірі 267 097 грн 91 коп., що еквівалентно 33 416 доларам 48 центам США.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 січня 2016 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму боргу 267 097 грн 91 коп., що у доларовому еквіваленті складає 33 416 доларів 48 центів США, з яких: 14 378 доларів 89 центів США сума кредиту, у тому числі простроченого; 7 838 доларів 07 центів США відсотки, у тому числі прострочені; 10 296 доларів 46 центів США пеня; 903 долари 06 центів США 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовити

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Родовід Банк», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідачка порушила умови кредитного договору допустила заборгованість, яка з неї стягнута на користь банка. При цьому розмір заборгованості визначено згідно з умовами договору та вимогами закону; у зв'язку з реалізацією предмета застави отримані кошти внесено на часткове погашення боргу.

Доводи касаційної скарги про не підписання заяви про видачу готівки не спростовують презумпцію правомірності договору (ст. 204 ЦК України), оскільки позивачка підписала як кредитний договір, так і договір застави, виконувала умови договору.

Посилання касаційної скарги на пропущення позовної давності при обчисленні заборгованості безпідставні, оскільки відповідні вимоги не заявлялись в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

В.А.Черненко