Справа № 184/1238/15-ц
Номер провадження 2/184/18/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гаєвого О.В., за участю секретаря Михайлової Т.В., сторін провадження позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про приниження честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, який в подальшому у липні 2015 року уточнив та просив зобовязати відповідач ОСОБА_4 відізвати обвинувачення на його адресу, а також стягнути з неї на свою користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 9000 грн. В обґрунтування позивних вимог вказав про обставини викладені у позові, зокрема про те, що відповідач ОСОБА_4 своїми зверненнями до органів поліції, а також надісланням двох скарг до Міністерства оборони України принизила його честь та гідність, завдала шкоди ділової репутації шляхом розповсюдження відомостей, які містять неправдиву інформацію.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні його позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у позові та його доповненнях до позову.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, подали до суду свої заперечення, вказавши про те, що в жовтні 2012 року ОСОБА_4 дійсно зверталась до Міністерства оборони України з заявою про проведення перевірки законності видачі ОСОБА_5 відомчого житла, а також були звернення до органів поліції по фактам викрадення соняшникового масла та погроз із сторони позивача ОСОБА_5 Разом з тим, у цих зверненнях вона жодним чином не принижувала честі та гідності ОСОБА_5, та діяла в межах вимог ст.40 Конституції України.

Свідок ОСОБА_6, яка є донькою відповідача по справі, суду пояснила, що вона зі свого поштового ящика з свого компютера нічого не відправляла, ні 04 жовтня 2012 року, а ні в подальшому. Крім цього, відповідач ОСОБА_4 до неї не зверталась з будь-якими проханнями про відправлення листів до Міністерства Оборони України. Про конфлікт між сторонами по справі, знає лише те, що він пов'язаний з розподілом майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідка ОСОБА_6, яка була допитана у судовому засіданні, суд дійшов до наступних висновків.

За положеннями ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист свого особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 вважав дії відповідача ОСОБА_4 з приводу направлення звернень до органів поліції та Міністерства Оборони України неправомірними та такими, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію.

В матеріалах справи містяться копії листів, які були направлені до Міністерства оборони України датовані відповідно 22 квітня 2015 року та 28 квітня 2015 року від заявника ОСОБА_4, в якій містяться твердження про те, що ОСОБА_1 шляхом надання хабарів отримав квартиру у м. Одеса, але вказані заяви не містять жодних підписів (а.с. 41-44, 91-94).

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти того, що саме ці листи були написані відповідачкою, у звязку з чим, по справі неодноразово за клопотаннями позивача ОСОБА_1 призначалась судово-почеркознавчі експертизи для зясування питання належності того, чи були написані вище вказані листи саме відповідачем ОСОБА_4

В подальшому, у звязку з несплатою позивачем ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи, що були на нього покладенні згідно ухвали суду та неможливістю надання оригіналів досліджуваних документів, проведення експертизи було залишено без виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно ст. 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи заперечення відповідача з приводу того, що саме вона надсилала спірні листи до Міністерства Оборони України, та у звязку з неможливістю встановити цей факт в інший спосіб ніж шляхом проведення відповідної експертизи, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у його визнанні.

Також, в матеріалах справи містяться докази того, що відповідач ОСОБА_4 зверталась до правоохоронних органів з заявами про виникнення конфліктів між нею та ОСОБА_1, вказані обставини підтверджуються листами, висновками за матеріалами перевірки та постановою про закриття кримінального провадження (а.с. 46-49, 65, 68).

Зокрема, 06.05.2015 року таке звернення було до Орджонікідзевського МВ за фактом погрози фізичною розправою ОСОБА_4 з боку ОСОБА_1, але в ході перевірки вказані факти свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року розяснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в раз, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) «положення ч.1 ст.7 ЦК України 1963 року «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обовязків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб».

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що обставини викладені у заявах відповідачки до правоохоронних органів не є поширенням інформації, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки остання зверталася до відповідних органів з метою захисту своїх прав.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідних характер і повязані з встановленням факту порушення прав особи незаконними діями або бездіяльністю інших осіб,і під час судового розгляду справи не доведено факт неправомірного поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача,або порушення інших прав,вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Виходячи з вище вказаного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про приниження честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7