Справа № 541/597/16-ц
Номер провадження 2/541/421/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 червня 2016 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

при секретарі Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочиської сільської ради Миргородського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну частку пай в порядку спадкування після смерті, ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області,

в с т а н о в и в:

10 березня 2016 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій він виклав прохання визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право не земельну частку (пай) розміром 4,8 умовних кадастрових гектари, яка належала ОСОБА_5, що померла 11 липня 2005 року, на підставі сертифікату серії ПЛ № 0055571.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 липня 2005 року померла його прабабуся ОСОБА_5, яка мала право на земельну частку (пай) розміром 4,8 умовних кадастрових гектари із земель, які перебували у колективній власності КСП «Імені Гоголя» с. Великі Сорочинці Миргородського району.

За життя, 18 лютого 2002 року, ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений секретарем Великосорочинської сільською радою Миргородського району. Відповідно до заповіту вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

При зверненні до нотаріальної контори відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) з підстав того, що у нього відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку пай. Тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 16 травня 2016 року залучені у якості співвідповідачів по справі родичі померлої, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що померла ОСОБА_5 являється йому прабабусею. На момент її смерті йому було 18 років і він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, так як навчався з 2003 року в Професійно-технічному училищі № 51. На його переконання він прийняв спадщину після смерті прабабусі, а тому просив задовольнити позов.

Голова Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області надіслав до суду лист, в якому виклав прохання провести розгляд справи без участі представника сільської ради. У листі викладено позицію щодо позову, в які позовні вимоги визнаються у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, лише на ? частину, мотивуючи тим, що по заповіту ОСОБА_5 він також являється спадкоємцем і тому претендує на ? частину спадкового майна, до якого входить право на земельну частку пай.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заперечили позовні вимоги ОСОБА_1, так як вважають його недостойним спадкоємцем з різних причин. Він знав про наявність заповіту, однак спадщини не прийняв.

В ході судового розгляду встановлено, що 11 липня 2005 року в с. Великі Сорочинці Миргородського району померла ОСОБА_5, яка являється прабабусею позивача.

За життя, 18 лютого 2002 року, ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений секретарем Великосорочинської сільською радою Миргородського району. Відповідно до заповіту вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.4).

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернуся до Приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_7, який своєю постановою відмовив йому у прийнятті заяви та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5 з підстав того, що ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини не подав у строки встановлені ст. 1270 ЦПК України та на день смерті зі спадкодавцем не був зареєстрований та не проживав, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину (а.с. 9).

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що садкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців, як визначено статтею 1270 ЦК України.

Із змісту вищевказаної норми можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки на момент її смерті був повнолітнім, заяви про прийняття спадщини не подав у строки встановлені ст. 1270 ЦПК України та на день смерті зі спадкодавцем не був зареєстрований та не проживав із померлою.

Таким чином суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 88,130, 174, 213-215, 294, главою 8 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку пай в порядку спадкування після смерті померлої 11 липня 2005 року ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.А. Городівський