Справа № 361/5544/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/2673/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 08.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області про визнання частково недійсною декларації про готовність обєкта до експлуатації та усунення перешкод у користуванні обєктами права власності,-

встановила:

у серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй згідно із договором дарування від 14 березня 2006 року належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Київська, 177.

Власником житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташованих на суміжній земельній ділянці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року є відповідач ОСОБА_3

У листопаді 2012 року під час розгляду цивільної справи №1007/6612/12 їй стало відомо, що самочинне будівництво, яке здійснювалось ОСОБА_3 на сусідній земельній ділянці з порушенням прав суміжних землекористувачів, будівельних, архітектурних та протипожежних норм, узаконене відповідачем згідно із декларацією про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованою 09 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області (далі Інспекція ДАБК) за №КС 7.

Самовільно побудований шлакоблочний навіс, колишня назва гараж, який позначений на плані літерою «Д», що належить ОСОБА_3, збудований на межі її земельної ділянки, що є порушенням вимог п.3.25 ДБН 360-92, якими передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має становити не менше 1,0м., при цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Крім цього, даний навіс-гараж виходить на 3м. за червону лінію забудови відповідно до Генерального плану міста Бровари Київської області, що також є порушенням.

При прийнятті до експлуатації самочинно здійснених у 2007-2008 роках відповідачем ОСОБА_3 прибудов до житлового будинку та господарських будівель і споруд, у тому числі навісу «Д», перевірка відповідності цих будівель вимогам державних будівельних норм Інспекцією ДАБК фактично не проводилась. Вказана декларація зареєстрована на підставі недостовірних відомостей, зазначених відповідачем у декларації.

Внаслідок порушення ОСОБА_3 державних будівельних норм порушуються її права на користування суміжною земельною ділянкою та розташованими на ній житловим будинком із господарськими будівлями і спорудами, створюються перешкоди у користуванні власністю.

Враховуючи зменшення позовних вимог просила: визнати недійсною декларацію про готовність обєкта до експлуатації, реєстраційний №КС 7 від 09 грудня 2011 року, щодо житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 179, що належать ОСОБА_3, у частині прийняття в експлуатацію навісу (колишня назва гараж), позначеного літерою «Д», розмірами 7,20х3,80м.; зобовязати ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні обєктами права власності та привести у відповідність до вимог п. п.3.13,3.24,3.25 ДБН 360-92 будівлю навісу (колишня назва гараж), позначену літерою «Д», розмірами 7,20х3,80м., шляхом часткового знесення і перенесення даної будівлі на відстань не менше 1,0м. від межі суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 177.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсною декларацію про готовність обєкта до експлуатації, реєстраційний №КС 7 від 09 грудня 2011 року, щодо житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 179, що належать ОСОБА_3 у частині прийняття в експлуатацію навісу, позначеного літерою «Д», площею 27,4кв.м., розмірами 7,20х3,8 м.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні нею обєктами права власності шляхом часткового знесення та перенесення навісу, позначеного літерою «Д», площею 27,4кв.м., розмірами 7,20х3,80м., на відстань не менше 1,0м. від межі суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 177.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, а також неповне зясування обставин справи, що мають істотне значення для справи та висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, їй, ОСОБА_3 належить на праві власності будинок №179 по вул. Київській в м. Бровари.

Відповідно до технічного паспорту її домоволодіння складається з житлового будинку «А-1», прибудови «а-1», відкритої веранди «а-2», сараю «Б», навісу «б», навісу «Д», вбиральні «Е».

Апелянт, зазначає, що поряд з її будинком, по сусідству з південної сторони знаходяться домоволодіння позивача, а саме житловий будинок №177 з надвірними будівлями по вул. Київській в м. Бровари.

Предметом даного позову є порушення з боку апелянта прав позивача на право власності, а саме те, що біля межі з її земельною ділянкою на ОСОБА_3 земельній ділянці розташований навіс, який в технічному паспорті значиться під літерою «Д». Апелянт вказує, що вищезазначений житловий будинокта відповідні надвірні будівлі були отримані нею в спадщину.

Спірний навіс був збудований спадкодавцем в 1986 році і отриманий апелянтом в спадщину разом з іншим спадковим майном.Крім того, даний навіс не є самочинною забудовою, отже є таким, що збудований відповідно до будівельних та технічних норм.

Просила рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 14 березня 2006 року позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок, позначений А-1, загальною площею 94,5кв.м., житловою площею 52,1кв.м., із господарськими будівлями і спорудами: сарай В, вбиральня Г, колодязь К, тротуар Т та огорожа N, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Київська, 177 (а.с.10).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить побудований у 1958 році житловий будинок, позначений А-1, загальною площею 67,7кв.м., житловою площею 36,2кв.м., із господарськими будівлями і спорудами: сарай Б, льох Г, колодязь, що знаходяться на суміжній земельній ділянці за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Київська, 179. Самовільно зведені сарай з прибудовою б і гараж Д у свідоцтво про право на спадщину не включались (а.с.11).

Також ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №587198 належить земельна ділянка площею 0,1000га, що розташована за вказаною адресою, цільове призначення для обслуговування житлового будинку (а. с.15-16).

09 грудня 2011 року Інспекцією ДАБК за №КС 7 було зареєстровано подану відповідачем ОСОБА_3 декларацію про готовність обєкта до експлуатації житлового будинку А-1, із прибудовою а1, відкритою верандою а2, навісом б, навісом Д та вбиральнею Е; початок будівництва 2007 рік, закінчення будівництва 2008 рік; місце знаходження: місто Бровари Київської області, вулиця Київська, 179 (а. с. 13-14, 114-117).

Зазначена вище декларація зареєстрована відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку за вказаною адресою, складеного 01 грудня 2011 року Приватним підприємством «Футурум Проект-Буд».

Згідно із п.7 цього Звіту обєкт будівництва відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та його можливо прийняти до експлуатації (а.с.166-173).

Відповідно до технічного паспорта спірний навіс «Д» зареєстрований КП Броварським БТІ Броварської міської ради (а.с.118-122).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки спірний шлакоблочний навіс, позначений літерою «Д», площею 27,4кв.м. розмірами 7,20х3,80кв.м., що належить ОСОБА_3, який збудований самочинно, розташований на межі земельної ділянки, що на момент прийняття його до експлуатації є порушенням вимог п.3.25 ДБН 360-92, а тому вимоги ОСОБА_4 щодо визнання недійсною декларації в частині прийняття до експлуатації цього навісу і зобовязання відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні власністю ґрунтуються на вимогах закону.

Крім цього, недотримання відстані не менше 1,0 м від найбільш виступної конструкції до межі сусідньої земельної ділянки є істотним порушенням п.3.25 ДБН 360-92, оскільки не забезпечується влаштування необхідних інженерно технічних заходів.

З такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та обєктів будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції за місцезнаходженням обєкта заяву про прийняття в експлуатацію обєкта за формою, наведеною у додатку 3 до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, прийняття в експлуатацію обєктів, зазначених у пункті 1.1 розділу І цього Порядку, до якої додаються: два примірника заповненої декларації; звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300кв.м. включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100кв.м. включно); засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено обєкт; технічного паспорта.

Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації затверджена у додатку 1 вказаного Порядку.

Згідно з п.11 Порядку датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації або видачі сертифіката.

При цьому зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Водночас декларація не є дозвільним документом, не є обовязковим до виконання ненормативним актом, не визначає права чи обовязки громадян, у тому числі й позивача, а тому визнання цього документа недійсним не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту порушеного права.

Порядок внесення змін до декларації та її скасування встановлений п.п.28, 29 Порядку.

Зокрема, замовник зобовязаний протягом трьох робочих днів з дня самостійного виявлення технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної помилки) в зареєстрованій декларації або отримання відомостей про виявлення недостовірних даних подати достовірні дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення їх Інспекцією до єдиного реєстру шляхом подання особисто або надсилання Інспекції рекомендованим листом з описом вкладення заяви за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку, декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, в одному примірнику та декларації, в якій враховано зміни, у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Інспекція здійснює реєстрацію декларації, в якій враховано зміни, згідно з цим Порядком.

У разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований, або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом пяти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Відомості щодо внесення даних, зазначених у декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, підлягають виключенню з єдиного реєстру в установленому порядку.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 січня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному зясуванню обставин справи, не уточнив позовних вимог, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не уточнив позовних вимог в частині підстав та предмета заявленого позову й, відповідно, належним чином не вирішив питання про правильність обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки визнання декларації недійсною не передбачено чинним законодавствомяк спосіб захисту порушеного права, то і задоволення позовної вимоги про часткове знесення та перенесення навісу, позначеного літерою «Д», також не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області про визнання частково недійсною декларації про готовність обєкта до експлуатації та усунення перешкод у користуванні обєктами права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді