Справа № 127/6923/16-ц Провадження № 22-ц/772/2020/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Якименко М.М.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького регіонального відділення Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання додаткового договору недійсним та застосування наслідків його недійсності

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2005 року між сторонами було укладено договір №14/05 про надання прямого адресного кредиту у сумі 135 268 грн., терміном повернення 108 кварталів з дати укладення договору. Станом на момент укладання договору позивач повідомив відповідача про наявність у його родині двох неповнолітніх дітей, що згідно абз.3 п.30 Положення про порядок надання пільгових довгострокових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 року №584, із змінами (надалі-Положення), надає право на отримання пільги у розмірі 25% від загальної суми кредиту, що в перерахунку становить 33 817 грн.

В подальшому сторонами укладено додаткові договори (угоди) від 11.07.2007, від 20.08.2009, від 29.01.2010, від 15.09.2014 до договору №14/05, за умовами яких за позивачем зберігалось право на отримання пільги у розмірі 25% від основної суми кредитного зобовязання.

05.01.2015 року між сторонами було укладено додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005, яким позивача позбавлено права на отримання державної пільги на загальну суму 17 867 грн., оскільки доньці позивача ОСОБА_5 виповнилося 18 років і вона стала повнолітньою, а тому в силу положень абз.3 п.30 Порядку позивач втратив підстави для надання пільги.

Позивач звертався до відповідача із заявою щодо відновлення втрачених пільг, однак відповідачем листом від 17.02.2016 №148 йому було відмовлено.

Просив визнати додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 недійсним та застосувати наслідки його недійсності шляхом відновлення пільги в сумі 17 867 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Вінницького регіонального відділення Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання додаткового договору недійсним та застосування наслідків його недійсності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду та про постановлення нового, яким задоволити позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2005 року між ОСОБА_2 та Вінницьким регіональним відділенням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено кредитний договір №14/05, предметом якого є надання прямого адресного (цільового) кредиту у сумі 135 268 грн. терміном повернення 108 кварталів з дати укладення кредитного договору. Згідно п.1.2 договору кредит за цим договором надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 71,87 кв. м., яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові договори від 11.07.2007 року, 20.08.2009 року, 29.01.2010 року, 15.09.2014 року про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року (а.с.16, 17, 18).

На підставі паспорта своєї доньки ОСОБА_6 серії АТ 016412, виданого Вінницьким РС УДМС України у Вінницькій області 03.01.2013 року, Вінницьким регіональним відділенням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» здійснено перерахунок щоквартального платежу у звязку із досягненням 03.01.2015 року донькою позивача повноліття і втратою правового статусу дитини в силу ст.6 Сімейного кодексу України.

Так, 05.01.2015 року сторонами підписано додатковий договір №6 до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року, а також підписано та отримано перерахунок щоквартального платежу та графік погашення зобовязань за кредитом.

Відповідно до п.30 Положення визначено позичальникові, який має двох дітей, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов'язань за кредитом на момент застосування пільги. Якщо у складі сім'ї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг, він протягом одного місяця подає регіональному управлінню Фонду відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до цього Положення до кредитного договору вносяться зміни із зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом і відсотків за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно п.4.2.5 кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року визначені зміни у статусі та складі сімї, які і є підставою для виконання.

Відповідно до п.6.6 кредитного договору, якщо позичальник втрачає право на пільги, передбачені п.п.30, 31 Положення, він зобовязаний повідомити Фонд у місячний термін з моменту виникнення цих змін. Після чого Фондом здійснюються відповідні перерахунки розміру щоквартальних платежів (додаток 2), виходячи із залишку суми зобовязань, що існувала на дату предявлення документів, але не пізніше ніж на наступний день, що слідує за датою втрати права на пільги.

15.01.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про відновлення наданих пільг згідно п.30 Положення у звязку з внесенням змін до даного Положення згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245.

На звернення ОСОБА_2 відповідачем була надана відповідь, що правові підстави для внесення змін до кредитного договору відсутні.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_2 підписавши додатковий договір №6 від 05.01.2015 року про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2005 року погодився з усіма його умовами та прийняв їх до виконання.

Посилання позивача на те, що він має право на отримання пільги, оскільки до п.30 Положення були внесені зміни Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем 05.01.2015 року було підписано додатковий договір №6 про внесення змін до кредитного договору №14/05 від 16.09.2015 року, тобто до внесення змін до п.30 Положення Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №245.

Посилання позивача на лист Міністерства юстиції України від 18.04.2012 року, в якому надано офіційні розяснення стосовно спірних питань застосування п.30 Положення, як на підставу позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки ці розяснення не є нормативно-правовим актом, вони лише мають розяснювальний та інформаційний характер і не встановлюють правових норм, про що було вказано в самих розясненнях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, аналогічні позовним вимогам, тому колегія суддів їх до уваги не приймає.

Крім того, позивач не звертався до суду з позовом про визнання п. 6.6 Кредитного договору недійсним.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами, підстав для скасування або зміни рішення суду колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

ОСОБА_7

/підписи/

з оригіналом вірно: