Провадження № 2/225/1058/2016
Справа № 225/4579/15-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1

РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до ОСОБА_4, в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 60234 доларів США 75 центів, що за курсом 20,83 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.05.2015 року складає 1254689 грн. 88 коп.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DO0DGA від 09.10.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 14000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 06.10.2017 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_4 повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 10611 доларів США 57 цента, заборгованість по процентам у сумі 7900 доларів США 86 центів, заборгованість по комісії у сумі 1848 доларів США, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 36994 доларів США 57 центів, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору в розмірі 12 доларів США (фіксована частина) та в розмірі 2867 доларів США 75 центів (процентна складова).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявився, його інтереси за довріеністю представляв ОСОБА_3, який в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх необгрунтованими і недоведеними в суді, у звязку з чим просив суд відмовити в задоволенні заявлених вимог. При цьому, звернув увагу суду на те, що сплинув строк позовної давності за кредитним договором, що відповідно до діючого законодавства є підставою для відмови в позові. В той же час просив застосувати до відповідача положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання. дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, відповідно до договору № DO0DGA від 09.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (а.с. 9-12), він отримав кредит у сумі 14000 доларів США, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 06.10.2017 року. Однак, в порушення умов договору ОСОБА_4 не сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 60234 доларів США 75 цента.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DO0DGA від 09.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанком та ОСОБА_4 станом на 25.05.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 60234 доларів США 75 центів, що за курсом 20,83 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.05.2015 року складає 1254689 грн. 88 коп., з них 10611 доларів США 57 центів заборгованість за кредитом, 7900 доларів США 86 центів заборгованість по процентам, 1848 доларів США заборгованість по комісії, 36994 доларів США 57 центів пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, штрафи відповідно до умов договору 12 доларів США (фіксована частина) та 2867 доларів США 75 центів (процентна складова) (а.с. 3; 5-7; 8).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Відповідно до умов кредитного договору (п. 4) при порушенні позичальником будь якого зобовязання даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі, визначеному цим договором (а.с. 12).

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

В той же час суд зазначає, що сторони встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.1 частини другої кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 06 жовтня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_4 в рахунок погашенння боргу за кредитним договором сплатив 07.05.2008 року 461,28 доларів, після чого лише в рудні 2013 року із заробітної плати ОСОБА_4 було утримано в рахунок погашення боргу за кредитним договором 52,19 доларів.

В той же час, судом встановлено, що не заперечується сторонами по справі, при укладенні кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки та пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п. 4 п.п. 4.5 кредитного договору).

Враховуючи, що з травня 2008 року до грудня 2013 року минуло 5 років, тому строк позовної давності останнім платежом не був перерваний.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 06 серпня 2015 року.

Виходячи з цього, заборгованість за кредитним договором, нарахована відповідачу ОСОБА_4 до 06.08.2010 року не підлягає стягненню, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості підлягають частковому задоволенню і з відповідача ОСОБА_4 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 8572 доларів США 75 центів заборгованість за кредитним договором, 4266 доларів США 82 цента заборгованість за відсотками та 1092 доларів США заборгованість з комісії.

Що стосується стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання договору суд зазначає наступне.

В рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 8572 доларів США 75 центів, тому розмір пені підлягає зменшенню до 8572 доларів США 75 центів. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми штрафів у розмірі 12 доларів США (фіксована частина) та 2867 доларів США 75 центів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, суд вважає в цій частині необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Торецьк (колишня назва Дзержинськ).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_4, який зареєстрований і проживає у м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ), штрафи нараховані після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування штрафів у загальному порядку є неправомірним.

При цьому, враховуючи, що нарахований загальний розмір розмір пені відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України був значно зменшений, тому суд не застосувує положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року в частині скасування розміру пені, нарахованого з квітня 2014 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10 60, 212 ЦПК України, ст. ст. 610, 611, 625, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 8572 (вісім тисяч пятсот сімдесят два) доларів США 75 центів, заборгованість за відсотками у розмірі 4266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) доларів США 82 цента, заборгованість з комісії у сумі 1092 (одна тисяча девяносто два) долара США, пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором у сумі 8572 (вісім тисяч пятсот сімдесят два) долара США 75 центів, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: