АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/272/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1723/16Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.,

суддів:. ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія", третя особа Черевківська сільська рада про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього і повернення земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" про визнання недійсними договору № 278 оренди земельної ділянки площею 3,07 га, що розташована на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 53 23 28 86 00:00:003:0105, яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 31771254, укладеного 01.01.2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агротех-Гарантія», зареєстрованого Відділом Держкомзему у Миргородському районі 02 лютого 2012 року за № 01568 та додаткової угоди від 29.12.2014 р. до договору оренди земельної ділянки № 278 від 01.01.2008 року та повернення земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Посилається на те, що договори оренди, укладені з попередньою власницею та укладена з ним додаткова угода, не відповідають Типовому договору, затвердженому постановою КМУ від 3.03.2004 року № 220.

Оскільки перед укладенням договору оренди та додаткової угоди не проводилася переддоговірна робота, була відсутня інформація про умови договору, на думку позивача він є таким, що порушує його права.

Вважає несправедливими умови договору, передбачені Розділом 9, стосовно прав і обовязків сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агротех-Гарантія» укладено договір оренди земельної ділянки № 278, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Миргородському районі Полтавської області 02 лютого 2012 року за № 01568.

За умовами договору ОСОБА_5 передала ТОВ «Агротех-Гарантія» в строкове, платне володіння і користування строком на 15 років земельну ділянку, площею 3,07 га, яка знаходиться на території Черевківської сільської ради Миргородського району та належить їй на підставі державного акту серії ПЛ №060125, зареєстрованого 5 жовтня 2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 98, (а.с.43-44, 63-66).

26 грудня 2013 року ОСОБА_5 померла.

Спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки загальною площею 3,07 га, розташованої на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:003:0105,після померлої ОСОБА_5 прийняв та оформив позивач ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 грудня 2014 року, зареєстрованим у реєстрі за № 3510 (а.с.8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31771254 від 26 грудня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на успадковану земельну ділянку (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_4 продовжує отримувати орендну плату за договором оренди від 01 січня 2008 року, що сторонами не оспорюється та підтверджується довідкою ТОВ «Агротех-Гарантія» від 29.01.2016р. (а.с.17).

29 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех-Гарантія» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 278 від 01 січня 2008 року, зареєстровану 25.05.2015 року (а.с.67, 69), згідно якої сторони дійшли згоди здійснити заміну сторони договору № 278 від 01.01.2008 року, що зареєстрований у державному реєстрі за № 01568 від 02.02.2012р. строком на 15 років, а саме орендодавця на його правонаступника ОСОБА_4 Всі інші умови договору оренди земельної ділянки залишилися без змін.

Згідно із частиною першою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13 сформовано наступну правову позицію: вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, з урахуванням того, що спірний договір оренди землі та додаткова угода до нього пройшли відповідну державну реєстрацію, волевиявлення позивача було спрямоване саме на передачу земельної ділянки в оренду та отримання орендної плати, що підтверджується підписанням зазначеного договору оренди ОСОБА_5, передачею належної їй земельної ділянки орендареві та отриманням орендної плати, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, судом обґрунтовано взято до уваги розяснення, викладені в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а також ту обставину, що позивачем не надано доказів щодо відсутності волевиявлення на укладення спірної додаткової угоди до договору оренди від 29 грудня 2014 року, яка підписана ним особисто та пояснення позивача щодо підписання документів з метою отримання орендної плати за договором, яку в подальшому він отримував.

Також вірними є висновки суду про те, що підписання позивачем додаткової угоди не порушило прав позивача, оскільки права та обовязки за договором оренди земельної ділянки перейшли до позивача відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України.

Також судом враховано відсутність доказів щодо навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину при укладенні спірного договору або додаткової угоди до нього, та що ОСОБА_5 не отримувала другого примірника спірного договору, а позивач додаткової угоди, в той час як підписами у договорі та в додатковій угоді засвідчено, що один з примірників договору знаходиться у орендодавця, а один з примірників додаткової угоди у правонаступника орендодавця - позивача ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення прав у зв'язку з наявністю в договорі оренди умов, які він вважає несправедливими, а також істотність їх порушення, а також не вказано, в чому саме полягає порушення його законних прав, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням, відтак на увагу колегії суддів не заслуговують.

За таких обставин рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 квітня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

ЗГІДНО: Суддя апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1