Справа № 303/3911/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

при секретарі - Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, які діють від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа - Служба в справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, які діють від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа - Служба в справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що восени 2006 року ОСОБА_8, як власник, надала дозвіл своїй онуці ОСОБА_1 та її сім'ї у складі чоловіка ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_5 вселитися у домоволодіння АДРЕСА_1 на одну зиму, щоб останні встигли завершити будівництво власного будинку на АДРЕСА_2 в цьому ж селі. Навесні 2007 року на прохання ОСОБА_8 виселитися із вказаного домоволодіння, ОСОБА_1 та її чоловік звільнити приміщення відмовилися та заявили, що виселятимуться тільки через суд. ОСОБА_8, будучи жінкою похилого віку, не мала ані часу, ані можливості звертатися до суду за захистом свого права з вимогою про виселення. 07.11.2013 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 спірне домоволодіння, що стверджується Договором дарування будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4062. В подальшому новий власник будинку ОСОБА_3 звернулася до відповідачів з вимогою про усунення їй перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, на що отримала грубу відмову, внаслідок чого була змушена звертатися до працівників правоохоронних органів. ОСОБА_3 іншого майна не має, на теперішній час проживає у будинку свого колишнього чоловіка, тому хоче повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком АДРЕСА_1. Що стосується захисту прав неповнолітніх, то відповідачі, в тому числі їх неповнолітні діти, забезпечені іншим житлом, де родина Максим збудувала будинок. Рішенням суду першої інстанції вищевказаний позов задоволено, виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, з домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: про наявність свідоцтва про право власності на будинок стало відомо тільки після подання позовної заяви ОСОБА_3 про виселення; жодних належних доказів, що відповідачі руйнують майно, систематично порушують правила соціального проживання , чи самовільно зайняли житлове приміщення не надано та не доведено. Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом першої інстанції встановлено, що що 07 листопада 2013 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар домоволодіння АДРЕСА_1, що стверджується копією Договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4062. Даний факт також підтверджений копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається із довідки № 231 від 08 червня 2015 року, виданої виконкомом Залужанської сільської ради Мукачівського району, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_8, а також проживають ОСОБА_1, неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_2, який взагалі не перебуває на реєстраційному обліку місця проживання. Згідно копії будинкової книги в будинку АДРЕСА_1, зареєстрована тільки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_12, з 09.02.1998 року. Інших користувачів та зареєстрований осіб не зазначеною. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку ( квартитрі),що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, взначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Тобто права членів сім'ї власника будинку на користування об'єктом власності є похідними від прав самого власника. Враховуючи те, що відповідачі не є членом сім'ї нового власника будинку, дозволу на їх вселення у будинок новим власником надано не було, право користування було припинене з часу укладення договору дарування будинку, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення, так як таким шляхом усунуто перешкоди у користуванні власністю. Колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянтів на те, що їхнє вселення не було самоправним, оскільки хоча відповідачі і вселилися у будинок з дозволу тодішнього володільця, тобто не самоправно, однак це не має правового значення, так як вони підлягають виселенню внаслідок втрати прав користування житлом. Оскільки відповідачі створюють позивачці перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати будинок на власний розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було дано невірну оцінку доказам колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Таке рішення ґрунтується на доказах, які суд ретельно перевірив і дав їм правильну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги щодо сумнівності доказів на підтвердження висновків суду та невідповідності цих висновків дійсним обставинам справи судова колегія в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської апеляційного суду визнала безпідставними. Рішення суду узгоджується з наявними у справі доказами і відповідає вимогам закону, а тому колегія суддів не знайшла підстав для його скасування. Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - відхилити. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року - залишити без змін Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: