Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1К

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1К до Управління державної автомобільної інспекції УМВСУ в З/о , ГУ ГУ ДФСУ у Львівській області, Залізничний РВ ЛМУ ГУМВСУ в Львівській області , ДП "Інформаційний центр" МінЮст. України про звільнення майна з- під арешту ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звільнення майна з- під арешту.

Свій позов мотивує тим, що йому на праві власності належить автомобіль ОСОБА_2 108 № кузова VSА9450 днз АО 0464АХ. Вказаний автомобіль був зареєстрований за ним Ужгородським ВРЕР ВДАІ ГУМВС України в Закарпатській області 17.08.2010 року. Автомобіль був придбаний згідно з договором купівлі- продажу від 06.05.2010 року від громадянина ОСОБА_3 Водночас, під час підготовки відчуження свого автомобіля, позивач дізнався, що існує заборона (арешт) на його відчуження, накладена на підставі постанови слідчого від 23.05.2011 року у межах кримінальної справи № 181- 0311. На даний момент справа розслідується Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області. Так, листом УДАІ УМВС України в Закарпатській області № 8/р-51ді від 17.12.2014 позивача повідомлено, що стосовно належного йому автомобіля Мерседес рахується арешт - заборона на його відчуження. Враховуючи, що ОСОБА_1К не є учасником кримінального провадження № 181- 0311, в межах якого було накладено арешт на належний йому на праві власності автомобіль, його вимоги про звільнення автомобіля ОСОБА_2 108 № кузова VSА9450 днз АО 0464АХ з під арешту ґрунтуються на праві власності на нього, вони підлягають розгляду за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

У судоовму засіданні позивач позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені . Разом з тим від Представника ГУ ДФС у Львівській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та заперечення .

Так, суд, заслухавши позицію позивача, що погодився на розгляд справи у відсутності відповідачів , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, на праві власності належить автомобіль ОСОБА_2 108 № кузова VSА9450 днз АО 0464АХ. Вказаний автомобіль був зареєстрований за ним Ужгородським ВРЕР ВДАІ ГУМВС України в Закарпатській області 17.08.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на його ім'я серія САА 823017. Автомобіль був придбаний згідно з договором купівлі- продажу від 06.05.2010 року від громадянина ОСОБА_3

Водночас, під час підготовки відчуження свого автомобіля позивачем, він дізнався, що існує заборона (арешт) на його відчуження, накладена на підставі постанови слідчого від 23.05.2011 року у межах кримінальної справи № 181- 0311. Справа розслідується Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області.

Так, листом УДАІ УМВС України в Закарпатській області № 8/р-51ді від 17.12.2014 ОСОБА_1К повідомлено, що стосовно належного йому автомобіля Мерседес рахується арешт - заборона на його відчуження. Також зазначено підставу такого арешту, якою є постанова старшого слідчого слідчого відділу Прокуратури Львівської області від 23.05.2011 про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів.

Листом 16/14-3340 старшого слідчого слідчого відділу Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 10.03.2015 ОСОБА_4 позивачу повідомлено про відмову в задоволенні його заяви щодо скасування відповідного арешту.

У зв'язку з тим, що позивач дізнався про таке неправомірне обмеження своїх прав як власника транспортного засобу на розпорядження ним, останнім було також подано заяву слідчому судді в межах кримінального провадження № 181-031 про скасування накладеного на його автомобіль арешту щодо службових осіб Львівської ВРЕР УДАІ УМВС України Львівської області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням.

Однак ухвалою слідчого-судді Залізничного районного суду міста Львова від 10.03.2015 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1К про скасування арешту, накладеного на автомобіль. Ухвала мотивована тим, що відповідний арешт застосовано під час дії КПК України в редакції від 28.12. 1960 (з наступними змінами), а тому зняття арешту також повинно відбуватися згідно з нормами цього Кодексу. При цьому зазначено, що згідно з КПК у редакції від 28.12.1960 (з наступними змінами) Слідчий-суддя не має повноважень скасовувати арешт, накладений слідчим. Таке повноваження має тільки сам слідчий.

Водночас зазначено, що у випадку відмови слідчого у скасуванні відповідного арешту позивач має право звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку з врахуванням позиції Верховного Суду України, відображеної у постанові від 15.05.2013, ухваленої в порядку перегляду рішення суду касаційної інстанції у зв'язку з різним застосуванням одних і тих самих норм права.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 15 травня 2013 року, ухваленої у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно абз.2 частини 1 статті 360-7 ЦПК України передбачає, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи, що позивач не є учасником кримінального провадження № 181- 0311, в межах якого було накладено арешт на належний йому на праві власності автомобіль, його вимоги про звільнення автомобіля ОСОБА_2 108 № кузова VSА9450 днз АО 0464АХ з під арешту ґрунтуються на праві власності на нього, а тому підлягають розгляду за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Кримінальна справа порушена за частинами 1 та 3 статті 358 частиною 3 статті 364 та частиною 1 статті 365 КК України у зв'язку із фактом підроблення документів та використання невстановленими особами таких підроблених документів. Тобто предметом розслідування в межах справи є службові злочину.

Також судом встановлено, що позивач ніколи не був службовою особою, жодного відношення до вищевказаної кримінальної справи не має, в якості будь-якого з учасників відповідного кримінального провадження не залучався.

Згідно зі статтею 126 КПК 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК 2012 року арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Отже, тільки на майно вказаних вище осіб може бути накладено які- небудь заборони в межах відповідного кримінального провадження.

Таким чином, позивачне може нести будь-яку відповідальність за дії підозрюваного чи обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні, однак не зважаючи на це в межах відповідного кримінального провадження накладено заборону на відчуження належного йому на праві власності транспортного засобу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і, у той же час, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Таким чином, накладення заборони щодо вчинення реєстраційних дій (арешт) на належний мені транспортний засіб порушує належне мені право власності та є незаконним.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Окрім наведеного , відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830, державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Відтак дані щодо арешту транспортного засобу позивача були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що також є перешкодою для вільного розпорядження належним йому транспортним засобом. Відповідно, у зв'язку зі зняттям арешту з транспортного засобу, така інформація повинна бути внесена і до вказаного Реєстру.

Пункт 2 вищезазначеного Порядку передбачає, що реєстратора визначає держатель Реєстру, яким є Міністерство юстиції України.

Згідно з наказом Мін'юсту від 07.07.2006 № 57/5 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.

Отже, дані щодо припинення дії заборони відчуження автомобіля позивача до відповідного реєстру повинно внести ДП «Інформаційний центр» Мін'юсту України.

Відповідно до частини 2 статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1К до Управління державної автомобільної інспекції УМВСУ в З/о , ГУ ГУ ДФСУ у Львівській області, Залізничний РВ ЛМУ ГУМВСУ в Львівській області , ДП "Інформаційний центр" МінЮст. України про звільнення майна з- під арешту - задоволити частково.

Зняти арешт (заборону на вчинення реєстраційних дій) з автомобіля ОСОБА_2 108 № кузова VSA9450 днз АО 0464 АХ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 08.02.2016 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5