САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2299/15-ц
Провадження №2/726/53/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Чернівецької міської ради про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, Чернівецької міської ради про припинення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 та про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку.

В позові посилаються на те, що п. 25 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 1268 від 30.03.2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3, як співвласникам житлового будинку № 15, передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1000 га на вул. Демократичній, 15 в м. Чернівці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказують на те, що зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_6 та ОСОБА_3Г як присадибна ділянка.

Крім цього в позові посилаються на те, що на підставі прийнятого рішення Чернівецької міської ради зазначеним громадянам видано Державний акт серія ЯЖ № 079828 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Демократичній, 15. 30 вересня 2010 року ОСОБА_6 помер, а відповідно до ст. 346 ЦК України його право власності припинилось. На підставі свідоцтва права на спадщину за законом від 11.05.2011 року реєстровий № 171/2011 майно яке належало ОСОБА_6, а саме квартира АДРЕСА_1 успадковане його сином ОСОБА_4. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки по вул. Демократичній, 15 в м. Чернівці, яка належала на праві власності померлому відмовлено, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 301/02-31 від 13.02.2015 року. В своїй постанові нотаріус обґрунтував відмову тим, що із змісту вказаного вище державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га, цільове призначення (використання) якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в місті Чернівці по вулиці Демократичній, при житловому будинку за номером п'ятнадцятим (№ 15) за кадастровим № :57:002:0157. передана ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність, тобто без визначення розміру частки померлого.

В позові посилаються на те, що відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні.Оскільки ОСОБА_6 як учасник спільної сумісної власності на земельну ділянку за життя не визначив свою частку у спільній сумісній власності і не виділив її в натурі, це право переходить до його спадкоємців. Документів, які б стверджували, що між співвласниками приватизованої земельної ділянки була домовленість про визначення (виділення) часток із спільної сумісної власності державній нотаріальній конторі не надано.

Крім цього вказують, що 17.10.2012 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, що посвідчується договором купівлі-продажу квартири який зареєстрований в реєстрі за № 8526. Таким чином співвласниками житлового будинку № 15, на вул. Демократичній, в м. Чернівці на даний час є ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Вказують на те, що на початку 2015 року ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_4, як співвласника будинку, з пропозицією приватизувати земельну ділянку. Однак дізналась від останнього, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку вже була приватизована попередніми співвласниками житлового будинку. При продажі квартири ОСОБА_3 не повідомила про цю обставину ОСОБА_5, а врегулювати дану обставину шляхом відчуження належного права спільної сумісної власності земельної ділянки на користь ОСОБА_5 відмовляється. Своїми діями ОСОБА_3 порушує право ОСОБА_5 володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, так як відповідач відмовляється переоформити це право.

В позові посилаються на те, що при продажу нерухомості відповідачка ОСОБА_3 керуючись ст. 120 Земельного Кодексу України повинна була відчужити своє право спільної сумісної власності позивачу (покупцю).

Рішенням 50 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 1268 від 30.03.2010 року ОСОБА_3, як співвласнику житлового будинку, передано безоплатно у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку площею 0.1000 га на вул. Демократичній, 15 в м. Чернівці та визначено чітке цільове призначення - для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказують на те, що починаючи з 17.10.2012 року ОСОБА_3 не є співвласником зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, а відтак земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку № 15 по вул. Демократичній їй не може належати так як обслуговувати їй немає чого.

Просять припинити ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована в місті Чернівці по вулиці Демократичній, 15 площею 0,1000 га, цільове призначення (використання) якої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим № :57:002:0157.

Крім цього просять визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000га з цільовим використанням (призначенням) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 15, кадастровий № :57:002:0157 в рівних частках.

Представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення згідно позовних вимог, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, вважає його таким що не підлягає задоволенню та просить суд застосувати строки позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, вказує на те, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу все було обумовлено, а саме те, що продається квартира без земельної ділянки, вказана домовленість була усною, позов вважає не обґрунтованим, просить у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно п. 25 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 1268 від 30.03.2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3, як співвласникам житлового будинку № 15, передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1000 га на вул. Демократичній, 15 в м. Чернівці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як присадибна ділянка.

Судом встановлено, що на підставі прийнятого рішення Чернівецької міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3Г видано Державний акт серія ЯЖ № 079828 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Демократичній, 15.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть 30 вересня 2010 року ОСОБА_6 помер, а відповідно до ст. 346 ЦК України його право власності припинилось.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва права на спадщину за законом від 11.05.2011 року реєстровий № 171/2011 майно яке належало ОСОБА_6, а саме квартира АДРЕСА_1 успадковане його сином ОСОБА_4.

Судом встановлено, що згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 301/02-31 від 13.02.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки по вул. Демократичній, 15 в м. Чернівці, яка належала на праві власності померлому відмовлено.

Судом встановлено, що нотаріус обґрунтував відмову тим, що із змісту вказаного вище державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га, цільове призначення (використання) якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в місті Чернівці по вулиці Демократичній, при житловому будинку за номером п'ятнадцятим (№ 15) за кадастровим № :57:002:0157, передана ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність, тобто без визначення розміру частки померлого.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав знає відповідачку ОСОБА_3, яка звернулася до нього за допомогою в оформленні квартири за договором купівлі-продажу, оскільки він в той час працював ріелтором. Покупця він вже не памятає вони зустрілися у нотаріуса і оформили договір купівлі-продажу квартири. Вказав на те, що коли розраховувалися за квартиру відповідачка вказала що земельна ділянка належить їй, на що покупці не заперечували.

У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно до ст. 368 ЦК України загальна кількість двох або більше осіб без зазначення частки кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю

Так, відповідно до ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Під час судового розгляду справи між співвласниками приватизованої земельної ділянки не було жодних домовленостей про визначення (виділення) часток із спільної сумісної власності.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до спадкоємців переходять всі права та обов'язки спадкодавця.

Пунктом 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкування частки у праві спільної сумісної власності здійснюється на загальних підставах (ст.1226 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обовязків сторін цього договору.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар).

Судом встановлено, що рішенням 50 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 1268 від 30.03.2010 року ОСОБА_3, як співвласнику житлового будинку, передано безоплатно у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку площею 0.1000 га на вул.Демократичній, 15 в м. Чернівці та визначено цільове призначення - для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд. 17.10.2012 року відповідачка ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, що посвідчується договором купівлі-продажу квартири, який 12.11.2012 року зареєстрований в реєстрі за № 1865095. При укладенні договору купівлі- продажу квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в письмовому вигляді питання переходу права власності відведеної земельної ділянки не вирішили.

Тому саме між цими субєктами цивільних правовідносин виникли права та обовязки, і саме від ОСОБА_3 перейшло право власності земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України. Саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України).

Таким чином, враховуючи обставини справи, судом встановлено, що позовна вимога щодо припинення ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована в місті Чернівці по вулиці Демократичній, 15 площею 0,1000 га, цільове призначення (використання) якої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим № :57:002:0157 не підлягає задоволенню, оскільки її право власності на земельну ділянку вже припинено ще 12.11.2012 р., на цій же підставі не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строку давності до позовної вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, необхідно визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 15, кадастровий № :57:002:0157, згідно їх домовленості, в рівних частках, а саме по 1/2 частці кожному.

На підставі викладеного та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Слід визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000га з цільовим використанням (призначенням) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 15, кадастровий № :57:002:0157 в рівних частках, а саме по 1/2 частці кожному.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., який ними не був сплачений за позовну вимогу немайнового характеру та, яка судом була задоволена.

Також суд не вбачає підстав стягнення з відповідачки ОСОБА_3 сплаченої суми позивачами судового збору за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 1698,91 грн., оскільки у даній позовній вимозі судом відмовлено.

Керуючись ст.ст. 120, 121, 152 ЗК України, ст.ст. 346, 355, 368, 370, 379, 380, 381, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 3 10,11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000га з цільовим використанням (призначенням) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 15, кадастровий № :57:002:0157 в рівних частках, а саме по 1/2 частці кожному.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8