УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Іллічівський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь» про визнання неправомірною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, в обґрунтування якої зазначила, що 16.12.2015 року нею через її представників до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ подано до виконання виконавчий лист №264/6126/15-ц, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» на її користь 18177,60 грн. За вказаним виконавчим листом 23.12.2015 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №49709282, а 02.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку зі зміною юридичної адреси боржника, направлено виконавче провадження за належністю до іншого відділу ДВС. Разом з тим, на час, коли старший державний виконавець вела виконавче провадження, а після його приєднання вела зведене виконавче провадження, було допущено необґрунтовану тяганину, як наслідок має місце неправомірна бездіяльність державного виконавця. Так, заяву про відкриття виконавчого провадження було направлено рекомендованим поштовим листом, який 16.12.2015 року було отримано Іллічівським ВДВС Маріупольського МУЮЮ, що підтверджується відповідною квитанцією, проте у постанові про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 зазначає, що заява про примусове виконання подана 22.12.2015 року. У свою чергу, державний виконавець згідно із вимогами ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, з урахуванням отримання моєї заяви про відкриття виконавчого провадження 16.12.2015 року, старшим державним виконавцем допущено порушення ч.2 ст. 25 вказаного Закону. 01.02.2016 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. У свою чергу, 11.01.2016 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №47063185. Таким чином, у період з 11.01.2016 року по 02.03.2016 року, тобто біля двох місяців старшим державним виконавцем нібито проводились виконавчі дії по виконанню рішення суду. Станом до дати закінчення виконавчого провадження, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у виконавчому провадженні №49709282 державним виконавцем не було вчинено жодної дії по примусовому виконанню рішення, окрім відкриття виконавчого провадження, приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Просила визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49709282 та при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47063185.

Заявниця в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд скарги без його присутності, в якій просив відмовити у її задоволенні.

Представник заінтересованої особи ПрАТ «Азовелектросталь» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступних висновків.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій.

11.12.2015 року ОСОБА_1 до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням до виконання виконавчий лист №264/6126/15-ц, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» на її користь 18177,60 грн., що підтверджується поштовою квитанцією. Вказаний лист було отримано ВДВС 16.12.2015 року.

23.12.2015 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №49709282, а 02.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку зі зміною юридичної адреси боржника, направлення виконавчого провадження за належністю до іншого відділу ДВС.

Відповідно до ст. 25 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, старшим державним виконавцем допущено порушення ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2016 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №49709282 до зведеного виконавчого провадження №47063185.

Станом до дати закінчення виконавчого провадження, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у виконавчому провадженні №49709282 державним виконавцем вчинені наступні дії по примусовому виконанню рішення суду: відкриття виконавчого провадження, приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Разом з цим, відповідно до п.8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязок державного виконавця проводити перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання.

Згідно із п.4.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, у разі невиконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб державний виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу державний виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

На теперішній час в матеріалах справи, а також за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відсутні відомості щодо балансу ПрАТ «Азовелектросталь».

Таким чином, старшим державним виконавцем не було вжито жодних самостійних заходів по виявленню більш ліквідного майна боржника та не встановлено повного переліку майна, на яке може бути накладено стягнення.

Згідно із постановою старшого державного виконавця про розшук майна боржника від 01.02.2016 року за зведеним виконавчим провадженням було накладено арешт на сім транспортних засобів, що належать боржнику, однак згідно із відповіддю начальника УПД ГУНП в Донецькій області від 15.04.2016 року два транспортні засоби, вказані у постанові державного виконавця у розшуку не значаться. Таким чином, за час проведення виконавчих дій попри наявність постанови про накладення арешту, старшим державним виконавцем було допущено зняття арешту з частини транспортних засобів боржника без виконання рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як наголошує ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обовязковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до статей 1, 5 закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_1, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його права чи свободи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність бездіяльності заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_3 при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49709282 та при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47063185.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 383, 386, 387, 388 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Іллічівський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь», про визнання неправомірною бездіяльності, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49709282.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47063185.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4