Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1016/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

14.06.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

за участі секретаря Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовом «Класичного приватного університету» до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди та припиненим контракту з працівником за апеляційною скаргою «Класичного приватного університету» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 березня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог «Класичного приватного університету» до ОСОБА_2 про визнання Додаткової угоди до контракту з працівником №214 від 09.04.2008 року та Договору від 04.04.2008 року недійсною з моменту її укладення, а саме 09.04.2008 року, та визнання Контракту з працівником №214 від 09.04.2008 року припиненим з 01.09.2008 року, в звязку з укладенням з ОСОБА_2 нового трудового договору.

Стягнуто з «Класичного приватного університету» на користь ОСОБА_2 витрати повязані з явкою до суду в розмірі 730,80 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 1753,56 грн.

В апеляційній скарзі «Класичний приватний університет» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник «Класичного приватного університету» не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали усні та письмові пояснення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 квітня 2008 року між сторонами укладено Контракт з працівником № 214, який є строковим трудовим договором.

Відповідно до умов Контракту ОСОБА_2 зобовязався виконувати роботу, визначену цим контрактом, а «Класичний приватний університет» зобовязався виплачувати працівникові заробітну плату, забезпечити необхідні умови праці. При цьому, ОСОБА_2 приймається на посаду проректора з міжнародної роботи за кваліфікацією доктор юридичних наук, професор на строк з 9 квітня 2008 року по 9 квітня 2018 року.

9 квітня 2008 року між КПУ і ОСОБА_2 укладено також Договір про сприяння останньому у набутті права власності на квартиру (а.с. 192-193).

Крім того, між сторонами укладено Додаткову угоду до контракту з працівником №214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року ( а.с. 194-195).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28.12.2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до «Класичного приватного університету» про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення встановлено, що згідно наказу № 227-к від 1 серпня 2008 року ОСОБА_2, професора кафедри конституційного та адміністративного права ім. В.Сташиса за сумісництвом, звільнено з 1 серпня 2008 року за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України) у звязку з прийняттям на постійну роботу та прийнято його на посаду проректора з міжнародних звязків, з 1 серпня 2008 року з окладом згідно контракту.

1 вересня 2008 року, відповідно до наказу № 273-к по КПУ, ОСОБА_2, за його заявою від 31 серпня 2008 року, переведено з посади проректора з міжнародних звязків на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків з окладом згідно штатного розкладу .

12 вересня 2008 року між КПУ та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до контракту з працівником № 214 від 9 квітня 2008 року та договору від 4 квітня 2008 року відповідно до п. 1.1. 1.3. якої працівник приймається на посаду проректора з міжнародних звязків, посада може змінюватися відповідно до рішення ректора (проректор з наукової роботи, перший проректор тощо), контракт діє з 9 квітня 2008 року по 9 квітня 2018 року.

Згідно довідки від 25 серпня 2009 року серії АД № 121715 до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 отримав третю групу інвалідності безстроково, відповідно до якої йому протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження .

3 вересня 2012 року, згідно наказу № 318-к по КПУ, ОСОБА_2, на підставі його заяви від 29 серпня 2012 року, переведено з посади проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків на посаду завідувача кафедри міжнародного права та правознавства, професора Інституту права ім. В.Сташиса КПУ з окладом згідно контракту.

1 листопада 2013 року, відповідно до наказу № 410-к по КПУ, ОСОБА_2, за його заявою, переведено на посаду професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права Інституту права ім. В.Сташиса КПУ у відповідності до контракту .

Апеляційний суд дійшов висновку, що трудовий договір, укладений між сторонами по справі, є строковим, а тому підлягає розірванню саме на підставі ст. 39 КЗпП України. Цей висновок суду ґрунтується на правильній оцінці доказів у справі, а саме: змісту укладеного між КПУ і ОСОБА_2 контракту з працівником від 9 квітня 2008 року № 214, згідно якого він укладений на строк з 9 квітня 2008 року по 9 квітня 2018 року та відповідно до п. 6.2. якого він припиняється: після закінчення строку дії контракту, за згодою сторін, з підстав, передбачених ст.ст. 38, 39, 40, 41 КЗпП України, з інших підстав, передбачених законодавством; наказу від 1 серпня 2008 року № 227-к про прийняття ОСОБА_2 на посаду проректора з міжнародних звязків з 1 серпня 2008 року з окладом згідно контракту; наказом від 1 вересня 2008 року про переведення ОСОБА_2 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків; додатковою угодою від 12 вересня 2008 року до контракту з працівником від 9 квітня 2008 року № 214 відповідно до п. 1.1. і 1.2. якої працівник приймається на посаду проректора з міжнародних звязків, посада може змінюватися відповідно до рішень ректора (проректор з наукової роботи, перший проректор тощо); наказом від 3 вересня 2012 року № 318-к про переведення ОСОБА_2 на посаду завідувача кафедри міжнародного права та правознавства, професора Інституту права імені ОСОБА_4 КПУ з окладом згідно контракту; наказом від 1 листопада 2013 року № 410-к про переведення ОСОБА_2 на посаду професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права Інституту права імені ОСОБА_4 КПУ; наказом від 1 вересня 2014 року № 285/1-к про переведення ОСОБА_2на посаду професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені ОСОБА_4 КПУ з окладом згідно контракту; змістом п. 7.12. статуту «Класичного приватного університету» згідно якого педагогічні і науково-педагогічні працівники приймаються на роботу до Університету на умовах, передбачених чинним законодавством України, за трудовим договором, контрактом. Крім того, укладення контракту з педагогічними та науково-педагогічними працівниками, зокрема завідувачами кафедр, професорами, передбачено також ст. 17 Закону України «Про освіту» (у редакції діючій на час укладення контракту, а нині - ч. 3 ст. 54 цього Закону) а також ч. 6 ст. 35, ч. 3 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту».

Враховуючи, що КПУ і ОСОБА_2 не розривали укладений між ними Контракт від 9 квітня 2009 року № 214, а за його умовами, з урахуванням Додаткової угоди, він поширюється на визначений ним період роботи ОСОБА_2 не лише на посадах проректора, а й інших посадах, на які він переводиться за рішенням ректора, а тому контракт був чинним до звільнення позивача.

Із наказу від 1 серпня 2008 року № 227-к вбачається, що до цієї дати позивач працював на посаді професора кафедри конституційного та адміністративного права ім.В.Сташиса за сумісництвом, а не на посаді проректора з міжнародної роботи, як передбачено контрактом. Цим наказом ОСОБА_2 був звільнений з посади професора кафедри конституційного та адміністративного права і призначений на посаду проректора згідно з контрактом. Таким чином контракт не розривався, натомість сторони приступили до його виконання ( а.с. 178-181). Вказане рішення суду набрало законної сили 28.12.2015 року .

Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджується, що оспорювану Додаткову угоду до Контракту з працівником №214 від 09.04.2008 року та Договору від 04.04.2008 року підписано ректором університету ОСОБА_5, який згідно п.1.10 Статуту «Класичного приватного університету» є і засновником університету, а тому немає підстав вважати, що Додаткова угода укладена без рішення засновника університету та з порушенням п.5.4 Статуту.

Згідно п.3.1 Статуту Університет у своїй діяльності керується Конституцією України, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про освіту», Законом України «Про вищу освіту», здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, цього Статуту, затвердженого Засновником та погодженого Міністерством освіти і науки України, наказів, розпоряджень та інших інструктивних документів Засновника.

Укладена між сторонами Додаткова угода не суперечить чинному законодавству України, укладаючи Додаткову угоду ректор університету ОСОБА_5 діяв в межах наданих йому повноважень, а тому безпідставними є доводи позовної заяви та апеляційної скарги, що Додаткова угода є недійсною, так як ні Статутом ні законодавством не передбачено зобовязання університету виконувати обовязки працівника по поверненню кредиту.

Оспорювана Додаткова угода до Контракту не суперечить вимогам трудового законодавства, внесення змін та доповнень до нього передбачено п.6.1.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що Додаткова угода є недійсною, з підстав відсутності у позивача індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти, так, як згідно з п. «г» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або застави.

За додатковою угодою Університет лише зобовязався виконувати обовязки працівника по поверненню кредиту в розмірі основної суми кредиту протягом 10 років, щорічно не менше ніж 10% від основної суми кредиту наданого ВАТ КБ «Надра» - 152000 доларів США, що в процентному співвідношенні на рік складатиме 15200 доларів США.

Кредитний договір укладено між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, правовідносини між якими врегульовані Главою 71 ЦК України, і ліцензія для здійснення валютних операцій потрібна саме банківській установі, а не Університету, який лише зобовязався перед відповідачем виконувати обовязки працівника по поверненню кредиту.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що оспорюваний Контракт №214 від 09.04.2008 року є фіктивним, тоді як в позовній заяві вимог про визнання Контракту недійсним з підстав його фіктивності не ставилося, тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України, колегія суддів не входить в обговорення зазначених вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що немає підстав для визнання Додаткової угоди до Контракту з працівником №214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року недійсною, а також немає підстав для визнання Контракту з працівником припиненим з 01.09.2008 року у звязку з укладенням з відповідачем нового трудового договору.

Відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював виїзд для участі в судових засіданнях до міста Запоріжжя, а тому суд дійшов правильного висновку, що з позивача підлягає стягненню добові в розмірі 730,80 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу «Класичного приватного університету» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді В.П.Бубличенко

ОСОБА_6