Справа № 199/3793/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: державні нотаріуси четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 14 жовтня 2008 року бабуся позивача ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла позивачу та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частках кожній, на випадок її смерті, квартиру АДРЕСА_1. 02 листопада 2014 року ОСОБА_5 померла. 02 листопада 2014 року при зверненні позивача до державної нотаріальної контори для отримання спадщини, позивач дізналась, що вищевказаний заповіт ОСОБА_5 був скасований та 10 грудня 2013 року був складений новий, відповідно до якого бабуся заповіла своє майно тільки відповідачу. Позивач вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки на час складання спірного заповіту ОСОБА_5 виповнилось 84 роки, в останні роки в неї розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, у неї спостерігався процес психічного розладу. Таким чином позивач зазначає, що заповіт від 10.12.2013 року ОСОБА_5 склала не усвідомлюючи значення своїх дій під впливом ОСОБА_2 У звязку з чим просила суд визнати недійним даний заповіт.

У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позову.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, оскільки волевиявлення спадкодавця було вільним, на час посвідчення заповіту вона був дієздатною.

Треті особи до суду не зявились, надали заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення винести на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2014 року померла ОСОБА_5, якій належала квартира АДРЕСА_1. За свого життя, а саме 10 грудня 2013 року вона склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, відповідно до якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У ст. 203 ЦК України зазначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до вимог ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням представника позивача, 06 жовтня 2016 року по даній справі ухвалою суду було призначено посмертну судово-психіатричну допомогу для визначення можливості ОСОБА_5 керувати і віддавати звіт своїм діям на момент складання заповіту від 10 грудня 2013 року. КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» неодноразово направлялись запити для надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.

Як вбачається з повідомлення КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 23.02.2016 року, головним лікарем матеріали даної цивільної справи були повернуті без виконання ухвали суду від 06 жовтня 2015 року про проведення посмертної судово-психіатричної допомоги, так як додаткові матеріали на адресу експертної комісії не надійшли.

Таким чином, позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України факту неусвідомлення ОСОБА_5 значення своїх дій та неможливості керування ними.

Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 225,1257 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Руденко