У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І» про стягнення додаткової плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І», поданою його представником Сторожук Уляною Ігорівною, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року і за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним, уточненим під час розгляду справи, позовом.

Зазначав, що на підставі трудового договору № 5 від 1 березня 2014 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І» (далі - ТОВ «Екторнет Україна І») на посаді фахівця з управління активами із щомісячною заробітною платою, яка становила 3 100 євро. 1 квітня 2014 року між сторонами укладено угоду про припинення трудового договору з 30 квітня 2014 року. За п. 2 угоди про припинення трудового договору роботодавець зобов'язувався виплатити йому в останній день роботи, у тому числі, додаткову виплату - 5 фіксованих щомісячних заробітних плат згідно з п. 5.4 трудового договору. Усупереч умовам п. 5.4 трудового договору та п. 2 угоди про припинення трудового договору відповідач при звільненні додаткову плату не виплатив. Такою бездіяльністю відповідача йому завдано моральну шкоду у вигляді негативного впливу на його ділову репутацію, втрати нормальних життєвих зв'язків, здійснення додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на наведене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 714 678,05 грн, з яких: 305 227,55 грн, що станом на 12 листопада 2014 року є еквівалентом 15 500 євро, - додаткова плата при звільненні; 350 980,84 грн, що станом на 12 листопада 2014 року є еквівалентом 17 823,43 євро, - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 13 листопада 2014 року; 20 000 грн - на відшкодування моральної шкоди; 36 855 грн - у відшкодування витрат на правову допомогу; 121,80 грн судового збору за звернення до суду із заявою про забезпечення позову; 295,38 грн та 1 197,48 грн - вартості послуг нотаріуса.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 20015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Екторнет Україна І» на користь ОСОБА_3 15 550 євро додаткової виплати, що становить 395 250 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 350 980,84 грн та 2 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і стягнути на його користь 756 966,14 грн, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

ТОВ «Екторнет Україна І» у поданій його представником Сторожук У.І. касаційній скарзі просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга ТОВ «Екторнет Україна І» не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 1 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Екторнет Україна І» укладено трудовий договір № 5, за яким позивача прийнято на роботу фахівцем з управління активами та визначено умови роботи, права та обов'язки, умови оплати праці.

Зокрема, відповідно до п.5.1 трудового договору за виконання роботи працівник отримує у якості повної та достатньої компенсації за свою роботу щомісячну заробітну плату, розмір якої після вирахування податків та зборів становить 3 100 євро, і виплачується у гривні у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з п. 5.4 трудового договору компанія в момент звільнення нагородить працівника додатковою платою, що відповідає п'яти фіксованим щомісячним зарплатам, за умови, що працівник протягом місяця з дня підписання угоди про припинення дії договору залишається використовуваним компанією, присутнім на роботі і виконує роботу відповідно до договору і інструкції компанії.

Додаткова плата не повинна носити характер будь-якої іншої виплати компенсації або поділу, на який працівнику може бути надано право відповідно до закону, або будь-якої іншої угоди (наприклад, поточний трудовий договір), тобто додаткову плату пропонується розглядати як загальну суму компенсації, що не виплачується у разі грубого порушення працівником правил поведінки.

1 квітня 2014 року сторонами укладено угоду про припинення трудового договору, якою визначено, що сторони припиняють трудовий договір на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України з 30 квітня 2014 року і ця дата вважається останнім днем роботи працівника.

За умовами угоди про припинення трудового договору в останній день роботи роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові всю заробітну плату та інші пов'язані з трудовими відносинами виплати, на які працівник має право, в тому числі компенсацію за невикористану відпуску та додаткову виплату, передбачену п. 5.4 трудового договору.

Наказом ТОВ «Екторнет Україна І» від 23 квітня 2014 року позивач звільнений з посади фахівця з управління активами за згодою сторін з 30 квітня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами п. 5.4 укладеного з ОСОБА_3 трудового договору вказані у цьому пункті виплати здійснюються лише у випадку, якщо працівник продовжить трудову діяльність у групі компаній «Екторнет» в Україні. Але на час звільнення позивача компанії не було відомо, чи продовжить позивач свою роботу в групі компаній «Екторнет» в Україні, а після звільнення він роботу у групі компаній.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що встановлена п. 5.4 трудового договору та п. 2 угоди про припинення трудового договору додаткова плата входить до загальної суми компенсації, на яку працівник має право, і вчинення позивачем грубих порушень умов трудового контракту, які дають підстави для невиплати додаткової плати при звільненні відповідач не довів. Встановивши, що відповідач своєчасно не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції правильно вважав такі обставини підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Так, судами встановлено, що додаткова плата при звільненні, встановлена п. 5.4 трудового договору та п. 2 угоди про припинення трудового договору, є заохочувальною виплатою при звільненні, виплата якої проводиться за наявності певних умов: працівник залишається використовуваним компанією і присутнім на роботі, виконує роботу за умовами відповідно до договору і інструкцій компанії «Екторнет» з дня підписання угоди протягом місяця; додаткова плата не виплачується у разі грубого порушення працівником правил поведінки.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач допустив порушення умов трудового договору, а тому підстави для виплати йому додаткової плати при звільненні відсутні.

Аналогічні доводи містить касаційна скарга товариства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, регулюються законодавством про працю, а ч. 2 ст. 3 КЗпП України передбачає можливість установлення особливостей праці, тобто особливостей правового регулювання певних трудових відносин, надаючи окремим підприємствам, установам, організаціям право регулювати трудові відносини їхніми статутами, положеннями тощо.

Між сторонами відсутній спір щодо розміру, а є спір щодо правомірності виплати додаткової плати.

У частині першій статті 91 КЗпП України встановлюється право підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

За ст. 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема статтями 3, 7, 9, 91, 44 КЗпП України).

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначені Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 20Закону України «Про оплату праці», оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту.

Установивши наявність між сторонами договору трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факт укладення трудового договору саме у зв'язку з існуванням трудових правовідносин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач порушив умови трудового договору та безпідставно не виплатив позивачу додаткову плату при звільненні, передбачену п. 5.4 трудового договору так угоди при припинення трудового договору.

Розглядаючи справу, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 60, 316 ЦПК України дійшов вірного висновку про недоведення відповідачем порушення позивачем умов трудового договору, зокрема п. п. 2.2.1, 2.2.2, 4.1, якими встановлено режим робочого часу та визначено інші трудові обов'язки працівника, отже підстава для невиплати додаткової плати у зв'язку зі звільненням необґрунтована, а доводи касаційної скарги товариства - безпідставні.

Доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_3 про неправильність рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів вважає обґрунтованими.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не включає його відповідальності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І», подану його представником Сторожук Уляною Ігорівною, відхилити, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова