ухвала

іменем україни

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту добросовісного користування житлом. Особистого необмеженого сервітуту, зобов'язання не вчиняти певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона проживає в АДРЕСА_1.

Власниками вказаної квартири є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вважаючи, що вона як член сім'ї власників квартири має право володіти та користуватися квартирою, зокрема право передавати за договором найму квартиру в користування іншим особам та отримувати матеріальну вигоду, позивач просила встановити сервітут на вказаних умовах, встановити факт її добросовісного користування житлом, та зобов'язати відповідачів не перешкоджати укладенню договору найму.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення по суті спору, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сервітут передбачає право користування особи чужим майном та не передбачає право цієї особи розпоряджатися чужим майном, а тому вимоги позивача щодо надання їй права передавати чуже майно в користування іншим особам, як таке, що є способом користування, витікають з неправильного тлумачення вказаного закону.

Також судами обґрунтовано відмовлено у вимогах щодо встановлення сервітуту позивачу на право проживання у квартирі, оскільки таке право передбачено ст. 156 ЖК України, доказів щодо порушення права позивача матеріали справи не містять, а тому підстав для встановлення сервітуту немає.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не надано оцінки волевиявленню відповідача ОСОБА_6, викладеному в договорі сервітуту в межах її прав, а також щодо часткового визнання позовних вимог є необґрунтованими.

Так, ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На підставі договору дарування Ѕ частки від 16 березня 2010 року ОСОБА_5 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_6 приймає як дарунок Ѕ частки квартири АДРЕСА_1, тобто і ОСОБА_5, і ОСОБА_6 є власниками спірної квартири.

Пунктом 5 вказаного договору визначено, що обдарованій (ОСОБА_6) відомо, що в зазначеній квартирі проживає та зареєстрована ОСОБА_4, а тому житловий сервітут члена сім'ї, а саме ОСОБА_4, вже встановлений законом і не потребує його повторного встановлення рішенням суду, а вимоги про встановлення необмеженого сервітуту задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк