Ухвала

іменем україни

2 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., ЖуравельВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права власності користування жилим будинком шляхом виселення та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4, звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2012 року їй та ОСОБА_5 було визначено частку у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 62/100 та - 38/100 відповідно, з виділенням конкретних приміщень в натурі та зобов'язанням здійснити певні переобладнання. Однак, зважаючи на те, що питання користування та поділу земельної ділянки між нею та відповідачем залишається не вирішеним, відповідач перешкоджає їй користуватися та обслуговувати належні їй на праві власності приміщення, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. З врахуванням викладеного, просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши їй в натурі 62/100 частки земельної ділянки, та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою та приміщеннями.

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7, в якому просив усунути перешкоди в користуванні будинком, виселити відповідачів з будинку та вселити його до вказаного будинку. Свої позовні вимоги мотивував тим, що незважаючи на судове рішення про виділення йому та ОСОБА_4 в натурі конкретних приміщень, вона ухиляється від здійснення переобладнань, визначених судовим рішенням, та користується належними йому приміщеннями у домоволодінні, а тому він змушений просити суд ухвалити рішення про усунення йому перешкод в користуванні його власністю, вселити його до спірного домоволодіння та виселити відповідачів з належних йому у домоволодінні приміщень.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, виділено в користування ОСОБА_4 62/100 частки земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у здійсненні права володіння та користування домоволодінням та земельною ділянкою.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3 960 грн 40 коп.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, згідно варіанту № 2 порядку користування земельною ділянкою, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи № 10350 від 27 січня 2014 року, а саме:

- виділено ОСОБА_4 у користування земельну ділянку, площею 1663,8 кв.м.;

- виділено ОСОБА_5 у користування земельну ділянку, площею 980,8 кв.м.;

- виділено у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 87,4 кв.м.

Покладено обов'язок на кожного зі співвласників - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 влаштувати собі окремий туалет та літній душ або влаштувати спільні споруди на ділянці загального користування; влаштувати окремі заїзди.

Визначено границю порядку користування земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спосіб визначений у додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10350 від 27 січня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, та додаткові рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року та від 17 липня 2015 року скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення судів, в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України, переглядаються лише в межах касаційної скарги.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами у справі, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши до правовідносин, які склались між сторонами ст. 377 ЦК України, дійшов вірного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що попередньому землекористувачу ОСОБА_9 виділялася земельна ділянка, яку позивач просить поділити.

Разом з тим, апеляційний суд також вірно зазначив про неможливість проведення поділу земельної ділянки з тих підстав, що сторони не надали будь-яких документів на підтвердження права власності або користування спірною земельною ділянкою, її межі не закріплені межовими знаками, земельно-кадастрова документація на земельну ділянку не виготовлялася, а тому встановити розмір спірної земельної ділянки та її площу не видається за можливе.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П.Штелик