Справа № 308/3319/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого - судді: Семерак І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 23.11.2006 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким запровадила обовязкові додаткові умови для отримання мешканцям м.Ужгород земельних ділянок у приватну власність, зокрема : 1. передплати до бюджету розвитку міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25 грн. за 1кв.м. протягом 30 календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою (50% від одержаних коштів спрямовується на розвиток інфраструктури даного мікрорайону (виготовлення технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, винос земельної ділянки в натуру, профілювання доріг, тощо); 2. зобов'язано громадян, що одержали земельні ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку створити товариство забудовників - для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державний акт) видавати членам товариства забудовників. 3. У разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

05.02.2008 року згідно рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради №621 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вул..Озерної, поз 171 в м.Ужгороді для індивідуальної житлової забудови, площею 0,0850 га. На виконання даного рішення нею здійснено сплату до бюджету міста кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в розмірі 21250 грн., що підтверджується квитанцією від 05.03.2008 року №15829778, та отримано державний акт серії ЯЕ №459090 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,085 га.

В подальшому, в травні 2015 року при перегляді Єдиного реєстру судових рішень, вона дізналася, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасоване рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

У звязку з тим, що сплата нею 21250 грн. була зроблена на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, він вважає, що має право на повернення йому зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави, а тому просить стягнути такі з відповідача на її користь. Також просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею 551,20 грн. судового збору.

В судове засідання позивач не зявилася, однак її представник ОСОБА_2 подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заперечення згідно якого позов не визнає, вважаючи такий безпідставним. Зазначає, що рішенням Ужгородської міської ради №621 від 05.02.2008 року ОСОБА_1 була передана у приватну власність вищевказана земельна ділянка. На момент винесення даного рішення позивачу було відомо про діючі рішення ради №99 від 23.11.2006 року, яким передбачалось перерахування коштів у разі виділення земельної ділянки. Позивач, отримавши земельну ділянку, в добровільному порядку сплатив кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. В подальшому згідно з рішеннями сесії №388 від 05.07.2007 року «Про зміни до рішення ХІХ сесії міськради IV скликання від 09.07.2007 р. №85» кошти від надходження внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів були використані 50% на проведення видатків, спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а 50% через головного розпорядника коштів спрямовуються новоствореним товариствам забудовників для центрального розвитку інфраструктури кварталу. У звязку з цим, просить у задоволенні позову відмовити. Також просить справу розглянути у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року №621 «Про надання земельних ділянок» позивачу, була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в м.Ужгороді, площею 0,0850 га., поз.171.

Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.

Для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано позивача здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 05.02.2008 року №621, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення №99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

На виконання такої вимоги, 05.03.2008 року позивачем було перераховано суму в розмірі 21250 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рішенням сесії за землю», що підтверджується квитанцією №15829778.

Судом встановлено, що 12.11.2008 року позивачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №459090, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -501.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Даними постановами встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Положення статей Закону України «Про плануванні і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається представник відповідача, не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

У силу ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд приходить до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерної, поз 171, до моменту оформлення ним права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, зокрема те, що відповідач після скасування вищевказаним судовим рішенням, яке набуло законної сили 20.03.2014 року, його рішення від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти в розмірі 21250 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Також, у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, які складають 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 14, 15, 1212 ЦК України, ст.118 ЗК України, ст. ст. 3, 4, 5, 14, 15, 60, 61, 88, 109, 118,119, 208, 209, 215, 294 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти, що набуті без достатньої правової підстави згідно квитанції №15829778 від 05.03.2008 року, в розмірі 21250 (двадцять одна тисяча двісті пятдесят) гривень, а також 551,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4