Справа № 357/6334/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5945/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним. Заявлений позов мотивував тим, що 22 листопада 2007 року уклав із ПАТ «КБ «Надра» кредитний договір, згідно якого банк зобовязався надати йому кредит у розмірі 34595 доларів США до 10 листопада 2027 року. При вивченні розрахунку відсотків ним встановлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами згідно кредитного договору № 193/П/13/2007-840 від 22 листопада 2007 року, а саме відсотки за кредитним договором штучно збільшені на 1,34 % річних і становили замість 12,39 % - 13,73 %, що збільшує вартість кредиту на 336655,23 грн. Вважає, що під час укладення кредитного договору банк приховав від нього як позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, проводячи оплату встановленими розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів. Оскільки всі вказані розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь відповідача, підписання оскаржуваного кредитного договору було здійснено ним під впливом обману з боку відповідача, мотивом якого було отримання додаткового прибутку. Просив визнати недійсним кредитний договір № 193/П/13/2007-840 від 22 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра», застосувавши подвійну реституцію.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року позов частково задоволено, визнано недійсним кредитний договір, в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач ПАТ «КБ «Надра», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що оспорюваний кредитний договір містить умови про суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, позивач своїм підписом погодився на всі умови кредитного договору, значний проміжок часу користувався кредитом. Доводи про те, що права споживача порушені недостовірністю наданої інформації та несправедливістю умов договору, матеріалами справи не підтверджені. Судом першої інстанції не встановлено того, що при укладенні кредитного договору позивача введено в оману. Крім того, позивач просив визнати кредитний договір недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, проте суд вийшов за межі позовних вимог і визнав кредитний договір недійсним з підстав недотримання відповідачем ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», що є грубим порушенням процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 22 листопада 2007 року ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 193/П/13/2007/840, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34595 доларів США до 10 листопада 2027 року на таке цільове використання: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 2765, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно; оплата комісії за розрахунки за цим договором.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39 % відсотків на рік на залишок заборгованості.

Комісія за розрахунки за цим договором складає 1,75 % відсотків від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2, за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

Таким чином, комісія арифметично складає 595 доларів США (1 % від 34000 доларів США).

Згідно п. 3.3.1 договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 393,40 доларів США. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту щомісячно до 10 числа, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця.

Згідно п. 3.4 договору якщо позичальник несвоєчасно та/або неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту.

22 листопада 2007 року ОСОБА_2 отримав 34595 доларів США, із яких 595 доларів США спрямовано на сплату комісії за розрахунки на виконання п. 1.5 кредитного договору (а. с. 33, 35).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 11 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе встановлену ст. ст. 15 і 23 цього ОСОБА_3 відповідальність.

Відповідно до ст. 18 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобовязань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 ОСОБА_3 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього ОСОБА_3 є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статтею 56 ОСОБА_3 України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з умовами укладеного 22 листопада 2007 року кредитного договору, зокрема п. п. 1.3.1, 1. 4, процентна ставка за кредитом становить 12,39 % річних; комісія за розрахунки за цим договором складає 1,75 % від суми кредиту та сплачується одноразово на дату видачі; строк повернення кредиту до 10 листопада 2027 року, щомісячна сума мінімального необхідного платежу 393,40 доларів США.

Таким чином, шляхом множення щомісячної суми мінімально необхідного платежу на необхідну кількість місяців визначається загальна вартість кредиту.

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, шляхом здійснення перерахування на зазначений рахунок необхідного платежу у валюті кредиту.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39 % на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. У випадку прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.34 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Отже, вбачається, що умовами оспорюваного договору та додаткової угоди були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність та обсяги платежів.

Зазначене судом першої інстанції було залишено поза увагою.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції не піддав ґрунтовному аналізу зміст кредитного договору і його відповідність наведеним нормам та дійшов передчасного висновку про недійсність кредитного договору.

Колегія суддів враховує, що оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому позивач був дієздатною особою на момент укладення договору, мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування та у разі необхідності отримати відповідну інформацію. При укладенні договору сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного договору та підтверджували здійснення нечесної підприємницької практики з боку банку під час укладення кредитного договору.

Крім того, позивач посилався на укладення договору під впливом обману як на підставу визнання договору недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсними. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обовязковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Згідно п. п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Із огляду на викладене та враховуючи, що в кредитному договорі сторони досягли всіх істотних умов і під час його укладення позивачу була надана необхідна інформація, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорювана угода укладена під впливом обману та укладена без узгодження суттєвих позицій із ОСОБА_2

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із позивача на користь відповідача судові витрати 606,33 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Стягнути із ОСОБА_2 судові витрати на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в розмірі 606,33 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_4