Справа № 755/8212/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М. перевіривши виконання вимог ст. ст. 109, 110 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Вивчивши матеріали позовної заяви встановлено, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва з наступних підстав.

Вимоги у частині визначення місця проживання дитини розглядаються за правилами загальної підсудності, а на вимоги про розірвання шлюбу поширюються правила як загальної так і альтернативної підсудності справ за вибором позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

У заяві позивач зазначає про те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1, що територіально розташована у Дніпровському районі м. Києва, на підтвердження чого надано договір оренди квартири у приватної особи від 01.04.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Як роз'яснено у пунктах 34, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. № 3, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК. Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Згідно ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та наказом МВС України «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» від 22.11.2012 № 1077.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.6 вищезазначеного наказу Міністерства внутрішніх справ України, реєстрація місця проживання чи перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, або до тимчасового посвідчення громадянина України, чи до посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, які в розумінні ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» являються документами підтверджуючими місце реєстрації чи перебування фізичної особи. Ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб здійснюється територіальними підрозділами ДМС та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС. Реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС.

Як убачається з копії паспорта відповідача долученого до позову та відповіді Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 27.05.2016 року, відповідач ОСОБА_2 по м. Києву та Київській області зареєстрованим не значиться та відповідно до відмітки у паспорті зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до відповіді наданої Адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в м. Києві від 27.05.2016 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрованою в м. Києві та Київській області не значиться, однак від ВАДР ГУ ДМС України в Миколаївській області надійшла відповідь від 01.06.2016 року з якої вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

Будь-яких документів, які б містили інформацію про зареєстроване місце проживання позивача або відповідача у Дніпровському районі м. Києва матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені обставини, посилання позивача щодо підсудності справи Дніпровському районному суду м. Києва за місцем її проживання та місцем проживання відповідача є безпідставними, оскільки вищенаведеними нормами ч. 1 ст. 109 ЦПК України передбачено підсудність справ за зареєстрованим місцем проживання чи зареєстрованим місцем перебування відповідача та ч. 2 ст. 110 ЦПК України визначено альтернативну підсудність пред'явлення позову саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, проте сторони у визначеному законом порядку за місцем свого проживання вказаних у позовній заяві не зареєстровані.

Беручи до уваги вищезазначене та враховуючи вимоги чинного законодавства встановлено, що позивачем при пред'явленні позову не дотримано правил територіальної чи альтернативної підсудності, у зв'язку з чим позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

Відповідно до ст. 115, п.4 ч.3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, заява з всіма додатками до неї повертається позивачеві для надання до належного суду, якщо справа не підсудна даному суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. п. 34, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. № 3; ст. ст. 109, 110, 115, 121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини повернутипозивачу для подання до належного суду.

Роз'яснити позивачу, що з даною позовною заявою слід звертатись в суд за місцем реєстрації позивача або відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя