Справа № 2/756/704/16
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Богдан О.О.

за участю секретаря Мірошниченко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2004 року.

З 1992 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2006 року було розірвано.

Позивач зазначила, що разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, який у її квартирі з жовтня 2006 року і по теперішній час без поважних причин не проживає, чим порушує її права власника на вільне володіння, користування та розпорядженням власним майном.

Оскільки відповідач зареєстрований як проживаючий у квартирі АДРЕСА_1, то підрозділ «Алкон-сервіс» НТАК «Алкон» НАНУ виставляє рахунки на оплату за комунальні послуги на трьох осіб, хоча фактично відповідач житлово-комунальних послуг не споживає. Вказаними обставинами позивачцу заподіюються матеріальні збитки, оскільки вартість житлово-комунальних послуг дуже істотно зростає.

Крім того, перешкод відповідачу у користуванні квартирою № АДРЕСА_1 ніхто не створював і не створює.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що витратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 18,50 кв.м. та житловою площею 12,7 кв.м.

Позивач в судове засідання не з»явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі та визнати ОСОБА_2 таким, що витратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 18, 50 кв.м. та житловою площею 12, 7 кв.м. на підставі ст. 405 ЦК України.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що спірна квартира отримувалась ним на сім»ю з трьох осіб : нього, дружину та доньку. Питання приватизації спірної квартири на дружину було вирішено у сім»ї з його добровільної згоди, оскільки він та дочка прийняли участь у приватизації іншого житла. Зазначив, що він дійсно не проживає у квартирі, проте бажає, щоб вона залишилась його дочці ОСОБА_3 Вважає, що його колишня дружина - позивач, яка проживає за кордоном у Франції, може в майбутньому продати спірну квартиру і залишити доньку без житла. Крім того, пояснив, що він забезпечений іншим житлом, але міг би проживати у спірній квартирі на той час , коли донька виїжджає до матері, проте ключі йому не дали та не пропонували цього, здавали квартиру в оренду. Крім того, змінили двері і ключі йому не дали.

Залишив він квартиру добровільно, оскільки вона однокімнатна і маленька за площею, тому сумісне проживання з колишньою дружиною та дорослою донькою було і є неможливим. Він здійснює догляд за житлом - саме йому на роботу телефонують, якщо щось трапляється у житлово-побутових питаннях. Просив в задоволені позову відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини викладені нижче.

Спірною є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 18,50 кв.м, житловою 12,7 кв.м, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.10.2004 (а.с. 6).

З 1992 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2006 року було розірвано. (а.с. 8).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки Форма № 3 (а.с. 16).

Згідно листа підрозділу «Алкон-Сервіс» НТАК «Алкон» НАНУ №77 від 25.09.2015 , ОСОБА_2 жодного разу не звертався до підрозділу «Алкон-сервіс» зі скаргами стосовно створення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1. (а.с. 39).

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення перешкод відповідачу у користуванні спірним житлом суду не надано. Крім того, відповідач визнав, що залишив спірну квартиру після розлучення за домовленістю добровільно.

Свідок ОСОБА_6 - мати відповідача, суду пояснила, що син проживає з нею по АДРЕСА_3 з часу розлучення та приймав участь у приватизації цього житла. Коли с н виїхав з цієї квартири - це була їх домовленість з позивачем. Спірна квартира після від»їзду до Франції невістки та доньки на деякий час ними надавалась в оренду іншим особам, а сину не запропонували. Син допомагав оплачувати житлово-комунальні послуги, з ремонтом дочці допомагав. Побоюється, що позивач може продати спірну квартиру і залишити доньку без житла.

Свідок ОСОБА_4 - подруга доньки сторін, в судовому засіданні пояснила, що знаєх сім»ю сторін та їх доньку з першого класу. Вона часто 3 рази на тиждень буває у спірній квартирі, в якій проживає ОСОБА_3. Вони дружать. Раніше ОСОБА_3 проживала там з матір»ю, а з червня 2015 року проживає сама. Її батько не бажає там проживати і ніколи таке питання не порушував. Років 5 назад вони змінили вхідні двері.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила суду, що є донькою сторін і відносини з батьками у неї гарні. Після розлучення батьків у 2006 вона залишилась з матір»ю у спірній однокімнатній квартирі, а батько пішов проживати до своєї матері по АДРЕСА_2, де і проживає на даний час.

Наразі свідок зареєстрована та проживає у спірній квартирі одна. З 2013 по 2015 роки вона надавала квартиру в оренду, оскільки проживала з молодим чоловіком, проте батько ніколи не просив вселитися у квартиру і не вселявся, йому перешкоди вони ніколи не чинили. З квартири батько пішов теж добровільно, їй тоді було 12 років і вона пам»ятає, що батьки так домовилися і він був згоден, щоб вони з мамою жили там удвох. Батько допоміг їй виплатити борг у 2013 році за житлово-комунальні послуги, але і останній рік не проживав у спірній квартирі, не поселявся, ключі не просив, тимчасово жити не просив і йому ні вона, ні позивач перешкод в цьому не чинили. Навіть коли вона від»їжджала до матері за кордон, то батько просив ключі провсяк випадок та не проживав там.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінивши зібрані у справі докази суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік. Відповідач сам підтвердив в судовому засіданні, що він добровільно виселився до іншого житла і вселятися не намагався, йому перешкоди в цьому не чинили. Він має у власності інше житло. Зазначив, що міг би жити, тому що йому там було б зручно, якби йому дали ключі під час від»їзду власника. Проте такі обгрунтування своїх заперечень суд вважає неспроможними з точки зору доказування , оскільки відповідач не вчиняв жодних дій щодо здійснення свого права користування житлом і є його припущенням. Також відповідач не звертався до компетентних органів та організації з питання неможливості користування житлом чи вселення. Надані суду квитанції відповідача не містять інформації про сплату за ними саме ним.

З врахуванням викладеного, на засадах змагальності, законності та справедливості суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 212, 213, 215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що витратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 18, 50 кв.м. та житловою площею 12, 7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя: О.О. Богдан