Справа № 344/1838/16-ц
Провадження № 2/344/2746/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Островського Л.Є.

секретаря Гули Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 08 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис за № 301. В шлюбі народилось двоє дітей, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружнє життя не склалось, через різні інтереси між ними та різні погляди на життя. Сторони протягом 6-ти місяців разом не проживають. Веденням спільного господарства не займаються, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживанні з матірю.

Позивач в судове засідання не зявився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 079736 від 08 квітня 2010 року (а.с4) сторони зареєстрували шлюб 08 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис за № 301.

22.03.2016 року ухвалою суду надано сторонам строк для примирення 1 місяць.

23.05.2016 року відновлено провадження по спарві.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Так, відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України визначено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі добровільність. Частиною 1 статті встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Передбачена даним Кодексом умова існування шлюбу відповідає вимогам ч. 1 ст. 51 Конституції України.

Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сімю не бажають, Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

При цьому суд звертає увагу на те, що сторонам надано було термін на примирення, однак примиритися не вдалося.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживати з матірю ОСОБА_2.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 08 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 301.

Малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.