УХВАЛА

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

за касаційною скаргою виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, поданою міським головою Момотом Олексієм Вікторовичем, на рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про часткове скасування двох своїх попередніх рішень.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 18 червня 2009 року виконавчий комітет Вишгородської міської ради прийняв рішення № 177 «Про задоволення протесту прокурора та часткового скасування рішень виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 133 від 14 березня 2002 року та № 400 від 03 серпня 2004 року». Вказаним рішенням було частково скасовано рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради:

Рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 14 березня 2002 року № 133 «Про оформлення права власності» у таких пунктах:

а) у пункті 4 - про оформлення ОСОБА_5 право власності на гараж НОМЕР_1 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7А;

б) у пункті 5 - про оформлення ОСОБА_3 право власності на гараж НОМЕР_2 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7А;

в)у пункті 6 - про оформлення ОСОБА_4 право власності на гараж НОМЕР_3 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7 А.

Рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 03 серпня 2004 року № 400 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» у таких пунктах:

а) у пункті 6 - про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0041 га під гаражним боксом НОМЕР_3 у ГБК «Київський»;

б) у пункті 7 - про передачу ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,063 га під гаражним боксом НОМЕР_1 у ГБК «Київський»;

в) у пункті 8 - про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,01 га під гаражним боксом НОМЕР_4 у ГБК «Київський».

Позивачі вважають, що прийняте виконавчим комітетом Вишгородської міської ради рішення від 18 червня 2009 року № 177 «Про задоволення протесту прокурора та часткового скасування рішень виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 133 від 14 березня 2002 року та № 400 від 03 серпня 2004 року» не відповідає компетенції (повноваженням) органу, який його прийняв, встановленої Конституцією України (ч. 2 ст. 19, ст. 144), Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (ст. ст. 25, 26, ч. 14 ст. 46, ст. 51, ч. ч. 1, 10 ст. 59).

Просять визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 18 червня 2009 року № 177 «Про задоволення протесту прокурора та часткового скасування рішень виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 133 від 14 березня 2002 року та № 400 від 03 серпня 2004 року», що не відповідає компетенції (повноваженням) органу, який його прийняв (постановив).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від

22 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від

22 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 18 червня 2009 року № 177 «Про задоволення протесту прокурора та часткового скасування рішень виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 133 від 14 березня 2002 року та № 400 від 03 серпня 2004 року».

У касаційній скарзі виконавчий комітет Вишгородської міської ради Київської області просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року та залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 1-9/2009 роз'яснено, що орган місцевого самоврядування має право скасувати прийнятий ним правовий акт. Крім того, після ухвалення рішення виконавчим комітетом Вишгородської міської ради минуло більше п'яти років.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконавчий комітет Вишгородської міської ради перевищив свої повноваження ухвалюючи рішення про скасування рішень, якими позивачам надавався дозвіл на оформлення права власності на гаражі та земельні ділянки під цими гаражами.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 14 березня 2002 року № 133 у п. 4 затверджено оформлення ОСОБА_5 право власності на гараж НОМЕР_1 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7А, у п. 5 затверджено оформлення ОСОБА_3 право власності на гараж НОМЕР_2 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7А та п. 6 затверджено оформлення ОСОБА_4 право власності на гараж НОМЕР_3 в ГБК «Київський» за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7А.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 03 серпня 2004 року № 400 передано у приватну власність земельні ділянки з уточненням площ після проведення інвентаризації, а саме п. 6 передано ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0041 га під гаражним боксом НОМЕР_3 у ГБК «Київський», у п. 7 передано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0063 га під гаражним боксом НОМЕР_1 у ГБК «Київський» та п. 8 передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,01 га під гаражним боксом НОМЕР_4 у ГБК «Київський».

Рішенням виконкому Вишгородської міської ради Київської області від 18 червня 2009 року № 177 протест прокурора задоволено та скасовано пункти 4, 5, 6 рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 133 від 14 березня 2002 року № 133 «Про оформлення права власності».

Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 1-9/2009, визначено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований в судовому порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.Крім того, судам слід перевірити заявлені позовні вимоги для з'ясування, чи підлягає даний спір розгляду за правилами ЦПК України.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У пунктах 2, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови № 2 від 19 березня 2010 року) роз'яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. З ст. 152 Земельного кодексу України шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, подану міським головою Момотом Олексієм Вікторовичем, задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік