АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 661/4753/14-ц
Номер провадження:22-ц/791/2359/16
Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договором депозиту,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.08.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 за договором банківського вкладу № SAMDN7559 від 05.01.2012 року 87241,77 грн. ( з яких сума основного боргу 69717,77 грн., відсотки 17524 грн.).Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 872,42 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подана апеляційна скарга, в якій зазначено, що у своєму рішенні суд неодноразово посилається на ст.1058,1060 ЦК України та на Положення № 516, де чітко зазначено, що відкриття рахунків до відповідних банківських вкладів здійснюється на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту). На підтвердження позовних вимог позивачем надано виключно заяву на оформлення вкладу №SAMDN7559 від 05.01.2012 року, яка по своїй суті ним не є, так як на ній відсутні обовязкові реквізити договору, а саме печатка юридичної особи, як це передбачено ст.207 ЦК України. Оригінал або навіть копія договору (як це передбачено чинним законодавством) не надавались суду для огляду. Крім того, судом встановлено, що протягом 2012-2014 рр. ОСОБА_5 було перераховано на рахунок за вкладом 69717,77 грн., але незрозуміло на підставі яких доказів були зроблені такі висновки судом, адже позивачем не було підтверджено внесення та знаходження на рахунку такої суми. Позивач надав суду лише квитанцію № 2 від 05.01.2012 року на суму 10000,00 грн., на якій відсутні встановлені законодавством обовязкові реквізити платіжного документу, а тому вона незаконно прийнята судом як належний та допустимий доказ по справі. Інших платіжних документів на підтвердження внесення, перерахування грошових коштів на рахунок на загальну суму 69717,77 грн. Позивачем не надано до суду. Також суд також безпідставно не застосував закон, що регулює спірні правовідносини, та не вказав мотиви у відповідності з ч.3 ст.5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян і правовий режим на тимчасово окупованій території України. На підставі чого банк просив, рішення суду та ухвалити нове, яким ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6, у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_5, у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту існування між сторонами правовідносин, що регулюються договором банківського вкладу та наявності у банку обовязку по виконанню зобовязань за вказаним договором незалежно від обставин, що виникли на окупованій території Криму, де на імя позивача був відкритий депозитний рахунок у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір на оформлення вкладу «Стандарт», згідно з яким в регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться у м. Бахчисарай АРК було відкрито рахунок по цьому договору, відповідно до якого ОСОБА_5 передав банку грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. на термін вкладу 6 місяців по 05.07.2012 року із нарахуванням 14,5 % річних.

05.01.2012 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода до договору на оформлення вкладу «Стандарт», згідно з якою було збільшено відсоткову ставку на 0,5 % річних на строк до 05.07.2012 року.

27.09.2014 року ОСОБА_5 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак банк кошти не повернув.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року (далі - Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк» то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсним договором має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеним і дійсним договорами.

Правильним є також висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження позовних вимог надано заяву оформлення вкладу, яка не містить всіх реквізитів договору, зокрема, печатки юридичної особи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки із змісту укладеного сторонами договору вбачається, що особою, яка представляла банк у спірних правовідносинах значиться голова правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 і договір укладався з використанням факсимільного відтворення його підпису, а також з відтворенням печатки банку технічними друкованими пристроями (а.с.11-12). Названий документ оформлений відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України. Посилання представника банку на відсутність печатки відділення банку у якому укладався договір колегія не може взяти до уваги, оскільки представницею апелянта не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував необхідність завірення договору ще однією печаткою.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції про те, що ОСОБА_5 не надано доказів на підтвердження внесення, перерахування грошових коштів на рахунок, оскільки в матеріалах справи міститься квитанція № 2 від 05.01.2012 року на суму 10000,00 грн., а також ним додатково надана апеляційному суду квитанція від 02.10.2013 року, з якої вбачається, що платник ОСОБА_5 вніс за депозитним договором № SAMDN7559 ще 30 000,00 грн.

Інші доводи апеляції колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3