Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

у с т а н о в и в :

28.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення коштів. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17.10.2012 року позивач передав у позику відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 120000,00 грн., що в еквіваленті становило 15000,00 доларів США із терміном повернення до 17.03.2013 року. Позивач вказує, що 26.02.2014 року, у зв'язку з продовженням строку повернення коштів та значною зміною валютних курсів, відповідач ОСОБА_3 склав додаткову заяву в якій зафіксував узгоджену сторонами нову дату повернення коштів (до 26.08.2014 р.) та остаточну до повернення суму коштів із урахуванням продовженого терміну користування і курсового коливання, що становила 187500,00 грн., в еквіваленті 18750,00 доларів США. 15.04.2014 року відповідач ОСОБА_3 додатково отримав від позивача суму коштів в еквіваленті 1000,00 доларів США із строком повернення до 15.05.2015 року. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань, кошти не повернув і сума його боргу по основним зобов'язанням перед позивачем станом на 16.05.2014 року становила (18750,00 + 1000,00) = 19750,00 доларів США. 16.05.2014 року на часткове забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3, позивач уклав договір поруки (часткового забезпечення) із відповідачем ОСОБА_2 у розмірі 200,00 грн. Однак, ні відповідач ОСОБА_3, ні відповідач ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань не виконали. Посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 533, 1046, 1049 ЦК України позивач зазначає, що заборгованість відповідача ОСОБА_3 за основним боргом складає 433315,00 грн., що станом на 24 вересня 2015 року, відповідно до курсу НБУ (21.94), еквівалентно 19750,00 доларів США. Також позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 за Договором від 16.05.2014 р. про часткове забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3, позивач вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 передбачені Договором від 16.05.2014 р. 200,00 грн., зменшивши на цю суму зобов'язання відповідача ОСОБА_3 Враховуючи наведене позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 433115,00 грн. основного боргу, що станом на 24.09.2015 р. за офіційним курсом НБУ (21,94) еквівалентно 19750,00 доларів США, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 200,00 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати повязані зі сплатою судового збору.

До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви датованої 17.10.2012 року, відповідач ОСОБА_3 засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 120000,00 грн., що є еквівалентом 15000,00 доларів США на тимчасове зберігання до 17.03.2013 року.

За змістом наявної в матеріалах справи копії заяви датованої 26.02.2014 року, відповідач ОСОБА_3 засвідчив, що згідно з попередньою заявою від 17.10.2012 року зареєстрованою в реєстрі за №2903 приватним нотаріусом Броварського району Київської області, отримав від ОСОБА_1 120000,00 грн., що еквівалентно 15000,00 доларів США. У заяві зазначено, що станом на 26.02.2014 року, в звязку з курсом долару сума в гривні буде дорівнювати 187500,00 грн., що еквівалентно 18750,00 доларів США. ОСОБА_3 також вказав, що хоче продовжити термін зберігання вище вказаної суми ще на шість місяців, до 26.08.2014 року.

Відповідно до положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту наведених вище заяв, що складені відповідачем ОСОБА_3, вбачається, що в даному випадку наявні елементи договору зберігання, оскільки у заявах відповідач ОСОБА_3 зазначав, що отримав від позивача кошти на зберігання і має бажання продовжити термін зберігання коштів.

Відповідно до ст.ст. 936, 937 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно ст.ст. 938, 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Враховуючи зміст заяви відповідача ОСОБА_3 з якої вбачається, що останній погодився із тим, що на його зберіганні перебуває сума коштів у розмірі 187500,00 грн., та з огляду на те, що за твердженнями позивача, які не спростовані відповідачем, вказану суму коштів у встановлений в заяві строк відповідач ОСОБА_3 позивачу не повернув, вимоги позивача про примусове повернення йому переданих на зберігання коштів є законними.

При цьому, суд не може погодитись з вимогами позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів в еквіваленті 18750,00 доларів США по курсу станом на 24.09.2015 року.

В даному випадку посилання позивача на положення ст. 533 ЦК України є безпідставними, адже зі змісту наведених вище заяв вбачається, що кошти на зберігання були отримані відповідачем ОСОБА_3 у національній валюті гривні, а визначення еквіваленту цих коштів в доларах США в контексті змісту заяв відповідача, не вказує на те, що відповідач мав своїм зобовязанням повернути кошти в еквіваленті до визначеної суми в доларах США.

За таких умов, вимоги позивача про стягнення коштів підлягають до часткового задоволення щодо заяв відповідача ОСОБА_3 від 17.10.2012 року та від 26.02.2014 року у розмірі 187500,00 грн.

Крім того, за змістом наявної в матеріалах справи копії розписки датованої 15.04.2014 року, відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_1 суму в еквіваленті 1000,00 доларів США та зобовязався повернути її до 15.05.2014 року.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем ОСОБА_3, останній не повернув взяту у борг суму коштів, тож вимоги позивача про примусове стягнення суми боргу за договором позики укладеним у вигляді боргової розписки є обґрунтованими.

При цьому, суд не може в повній мірі погодитись з вимогами позивача щодо стягнення суму боргу в еквіваленті однієї тисячі доларів США за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року.

Як вбачається зі змісту розписки датованої 15.04.2014 року, відповідач ОСОБА_3 отримав в борг від позивача суму коштів в еквіваленті 1000,00 доларів США, а не самі долари США.

Зі змісту положень ст.ст. 1046, 1049 ЦК України вбачається, що за договором позики позичальник має повернути таку ж саму суму грошових коштів, які були позичені, тож враховуючи, що кошти були отримані в еквіваленті, боржник має повернути суму, яка фактично була йому передана і в даному випадку зазначення її еквіваленту в доларах США не породжує обовязку позичальника повернути суму позики виходячи з її еквіваленту на момент отримання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, суд виходить з того, що за борговою розпискою ОСОБА_3 отримав у борг суму коштів в еквіваленті 1000,00 доларів США, що становить 12385,60 грн. з урахуванням офіційного курсу національної валюти встановленого НБУ станом на 15.04.2014 року.

Таким чином, саме наведена сума боргу у розмірі 12385,60 грн. підлягає до стягнення як сума позики, що не була повернута за борговою розпискою від 15.04.2014 року.

Поряд з цим суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості заявляти вимоги у відповідності до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням всього вищевикладеного загальна сума стягнення на користь позивача становить 199885,60 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір часткового забезпечення зобовязання зі змісту якого вбачається, що поручитель ОСОБА_2 поручився перед кредитором ОСОБА_1 за часткове виконання зобовязань ОСОБА_3 щодо часткового виконання боржником грошових зобовязань останнього перед кредитором за грошовою розпискою від 15.04.2014 року про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 суми коштів в еквіваленті 1000,00 доларів США із терміном повернення до 15.05.2014 року. Розмір часткового забезпечення зобовязань боржника перед кредитором відповідно до цього договору який приймається поручителем є фіксованим та становить 200,00 грн.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з поручителя суму забезпечення у розмірі 200,00 грн. є законними та підлягають до задоволення в повному обсязі, і саме на цю суму зменшується сума стягнення з основного боржника ОСОБА_3 та становить 187500,00 грн. + 12185,60 грн. (12385,60 грн. 200,00 грн.) = 199685,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 6, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 626, 627, 628, 629, 936, 937, 938, 949, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 200 (двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 199685 (сто девяносто девять тисяч шістсот вісімдесят пять) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати повязані зі сплатою судового збору у сумі 1 (одна) грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати повязані зі сплатою судового збору у сумі 1991 (одна тисяча девятсот девяносто одна) грн. 26 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя