НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7691/15
№ 2/183/630/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Державного підприємства «Новомосковський військовий лісгосп» до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся із позовом до суду, в якому, з урахуванням уточнень просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач в період з 24 грудня 2010 року по 04 квітня 2012 року займав посаду тимчасово виконуючого обов'язки директора ДП «Новомосковський військовий лісгосп», а потім переведений на посаду лісничого Вільнянського лісництва ДП «Новомосковський військовий лісгосп». На час виконання обов'язків по займаним посадам відповідачу надано службову квартиру та надвірні споруди у тимчасове користування на підставі договору від 09 квітня 2012 року № 20. З 10 квітня 2012 року відповідач має місце реєстрації: АДРЕСА_1, в якому був зареєстрований Вільнянською сільською радою. Наказом від 28 лютого 2013 року відповідач звільнений та з даної дати фактично за вказаним місцем реєстрації не проживає з лютого 2013 року у зв'язку з переводом на нове місце праці до Концерну «Воєнремсервіс» Міністерства оборони України. Вказує, що приміщення, в якому зареєстрований відповідач в період трудових відносин з ДП «Новомосковський військовий лісгосп» є виробничим приміщенням - конторою Вільнянського лісництва ДП «Новомосковський військовий лісгосп». Дане нежитлове приміщення не було призначене та непридатне для проживання громадян, тобто приміщення не мало жодних комунальних зручностей та використовувалось як офіс. ДП «Новомосковський військовий лісгосп» звернулось з листом від 06 вересня 2013 року № 388 до Концерну «Воєнремсервіс» з проханням врегулювати питання та погодити виділення приміщень для житлового фонду підприємства, зокрема - в будівлі контори Вільнянського лісництва - 2 квартири. На даний запит Концерн «Воєнремсервіс» відповів посиланням на норми Житлового Кодексу України. На підставі цього ДП «Новомосковський військовий лісгосп» виділив квартири з частини нежитлового приміщення наказом від 30 вересня 2013 року № 156. Для проживання та реєстрації за місцем проживання відповідачеві повинні були надати ордер на користування службовим житловим приміщенням. ДП «Новомосковський військовий лісгосп» не має житлових приміщень, які мають статус службового житла. Тому договір від 09 квітня 2012 року № 20 про надання службової квартири та надвірних споруд є недійсним, а відповідач безпідставно приписаний за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з договором від 09 квітня 2012 року № 20, у разі припинення трудових відносин з військлісгоспом наймач і всі проживають з ним особи зобов'язуються у місячний термін звільнити надану йому службову квартиру з надвірними будівлями, з усіма проживаючими з ним особами без надання іншого жилого приміщення. Однак відповідач, фактично не проживаючи в приміщенні самостійно зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач не проживає на спірній житлові площі понад встановлені законом строки просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Вказували на відсутність у приміщення, в якому зареєстрований відповідач статусу службового житлового приміщення, приміщення перебуває на балансі позивача, як приміщення контори підприємства.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що приміщення, в якому він прописаний за адресою: АДРЕСА_1 придатне для проживання та має всі комунальні блага. В приміщенні знаходяться меблі відповідача. Він робив ремонт в приміщенні, роблячи його придатним для проживання. Вважає, що оскільки він працював з 15 березня 2013 року до 10 червня 2014 року у Державному підприємстві «Ржищівський військовий лісгосп» та з 10 червня 2015 року по час розгляду справи працює на посаді лісничого Бучанського військового лісництва Державного підприємства «Ржищівський військовий лісгосп», яке входить до структури Державного агентства лісових ресурсів України, підстав для задоволення позову - немає.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, сторонами визнано, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Державного підприємства «Новомосковський військовий лісгосп».

На підставі наказу Міністерства оборони України від 23 грудня 2010 року № 687, з 24 грудня 2010 року на ОСОБА_3 покладено тимчасове виконання обов`язків директора Державного підприємства «Новомосковський військовий лісгосп» /а.с.10, 11/.

04 квітня 2012 року наказом Міністерства оборони України № 203, увільнено ОСОБА_3 від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Новомосковський військовий лісгосп» та наказано повернутися до виконання обов`язків за посадою лісничого Вільнянського військового лісництва ДП «Новомосковський військовий лісгосп» /а.с.12/.

09 квітня 2012 року між адміністрацією ДП «Новомосковський військовий лісгосп» в особі головного лісничого ОСОБА_4 та т.в.о. директора ОСОБА_5 укладено договір про надання т.в.о. директора ОСОБА_3 службової квартири та надвірних побудов, у відповідності до якого адміністрація ДП «Новомосковський військовий лісгосп» на підставі рішення профспілкового комітету протокол № 12 від 02 квітня 2012 року в порядку покращення житлових умов надала ОСОБА_5 службову квартиру АДРЕСА_3 на час його роботи в військ лісгоспі. Відповідач взяв на себе зобов`язання, у випадку припинення трудових відносин з військ лісгоспом в місячний строк звільнити надану йому службову квартиру з надвірними побудовами без отримання іншого житлового приміщення, передати разом із службовим приміщенням обладнання /а.с.6-7/.

10 квітня 2012 року відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.30, 51/.

28 лютого 2013 року трудовий договір ДП «Новомосковський військовий лісгосп» з ОСОБА_3 припинено з підстав переведення ДГО «Концерн «Воєнпромсервіс» МОУ на підставі п.5 ст.36 КЗпП /а.с.13/.

Листом т.в.о. директора ДП «Новомосковський військовий лісгосп» вих. № 388 від 06 вересня 2013 року т.в.о. Генерального директора Концерну «Воєнремсервіс» повідомлено, що в цілях забезпечення житловими приміщеннями працівників військового лісгоспу в зв'язку з відсутністю в них житла для проживання, їм були надані для проживання вільні від використання приміщення в будівлях контор, а саме: в будівлі контори Вільнянського лісництва - 2 квартири, в будівлі Знаменівського лісництва - 1 квартира, в будівлі Красноліського лісництва - 2 квартири. Для урегулювання даного питання висловлено пропозицію погодити виділення даних приміщень для житлового фонду підприємства /а.с.53/.

Листом т.в.о. Генерального директора Концерну «Воєнремсервіс» відповідача повідомлено, що з метою переведення нежитлового фонду в житловий слід керуватись нормами Житлового Кодексу України (ст.ст. 118-126), яким передбачено порядок дій по формуванню службового житлового фонду підприємства та його виділення працівникам підприємства. У випадку наміру керівництва розпорядитись державним майном, що перебуває в господарському віданні державного підприємства, на користь працівників підприємства шляхом виділення житлової площі з послідуючою приватизацією, просимо врахувати статус майна підприємства, розпорядження яким відбувається в порядку, визначеному Постановою КМ України № 803 від 06 червня 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності».

Наказом т.в.о. директора ДП «Новомосковський військовий лісгосп» № 156 від 30 вересня 2013 року в цілях забезпечення житловими приміщеннями працівників військового лісгоспу, в зв'язку з відсутністю в них житла для проживання, були надані для проживання вільні від використання приміщення в будівлях контор. В зв'язку з цим, для урегулювання даного питання, та згідно з рішенням трудового колективу виділено для житлового фонду підприємства в будівлі контори Вільнянського лісництва приміщення загальною площею - 152,7 м 2 під 2 квартири, в будівлі Знаменівського лісництва приміщення загальною площею - 46,2 м 2 під 1 квартиру, в будівлі Краснодіського лісництва приміщення загальною площею -112,2 м 2 під 2 квартири /а.с.52/.

Відповіддю Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позивача повідомлено, що в базі даних програми «Облік-ОДА 2003» та автоматизованій системі діловодства «ДОК ПРОФ 2.0» розпоряджень про переведення нежитлового фонду ДП «Новомосковський військовий лісгосп» в жилий за адресою: вул. Лісового господарства, 4, с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області не знайдено /а.с.46/.

Відповіддю Сільського голови Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 114 від 04 березня 2016 року позивача повідомлено, що в період з 2002 року і по теперішній час рішення Вільненської сільської ради про переведення нежитлового фонду ДП «Новомосковський військовий лісгосп» в житловий у будівлі контори за адресою: вул. Лісового господарства 4, або про надання статусу службової квартири житловому приміщенню за адресою: вул. Лісового господарства, 4/2 на території ДП «Новомосковський військовий лісгосп» не приймалося. За період до 2002 року інформація по даному питанню в сільській раді відсутня /а.с.48/.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Статтею 2 ЖК УРСР визначено, що Завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Ч.2 ст.4 ЖК УРСР встановлює, що Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Статтею 6 ЖК УРСР передбачено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Згідно зі ст.15 ЖК УРСР, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті в тому числі і приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118), затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених про включення жилих приміщень у будинках колгоспів до числа службових і перелік категорій робітників, яким можуть надаватися такі приміщення (стаття 120).

Статті 118, 121, 122, 124 ЖК УРСР передбачають, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що приміщення №2 в будинку № 4 по вул. Лісового господарства, с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області станом на день укладання договору найму включена до складу житлового фонду, а тим більш має статус службового житлового приміщення. Так, надані суду матеріали справи свідчать, що означене приміщення обліковується, як приміщення контори /а.с.55-58/ та знаходиться на обліку відповідача. Рішення адміністрації підприємства про надання відповідачу житлового фонду не приймалось. Рішення про включення означеного приміщення до числа службових житлових приміщень органами місцевого самоврядування не приймалось. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем необхідно застосувати положення про договір найму.

Так, ст.759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Ч.ч.1, 2 ст.763 ЦК України передбачає, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Ст.810 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Ст.811 ЦК України встановлює, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (ч.ч.1, 2 ст.812 ЦК України). Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років (ч.1 ст.821 ЦК України).

Ст.631 ЦК України встановлює, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За таких обставин, оскільки договір укладено між позивачем та відповідачем на чітко визначений договором строк - на час роботи в військ лісгоспі і відповідач взяв на себе зобов`язання, у випадку припинення трудових відносин з відповідачем в місячний строк звільнити надану йому квартиру з надвірними побудовами без отримання іншого житлового приміщення, передати разом із службовим приміщенням обладнання, у встановлений строк (протягом місяця після закінчення трудових відносин із відповідачем) майно отримане у найм відповідачу не передав, відповідач є таким, що втратив право користування приміщенням, яке є предметом позову.

При цьому, посилання позивача на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір є недійсним з огляду на вказівку в договорі про надання службового житлового приміщення суд не приймає до уваги, як неналежне.

Посилання відповідача на те, що він на даний час працює на підприємстві, яке входить до однієї структури із відповідачем суд також не приймає до уваги з огляду на те, що станом на день розгляду справи позивач працює на посаді лісничого Бучанського військового лісництва ДП «Ржищівський військовий лісгосп» і доказів взаємозв`язку між означеним підприємством та відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений останнім під час звернення з позовом в розмірі 1218,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215 ЦПК України суд -

вирішив:

Позовну заяву Державного підприємства «Новомосковський військовий лісгосп» до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Державного підприємства «Новомосковський військовий лісгосп» () судові витрати в сумі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 07 жовтня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов