Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2016 Справа №607/15645/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

за участю секретаря Гудима Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, третя особа ОСОБА_3, про визнання припиненим договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі звернулося в суд із позовом, який згодом уточнили, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №66407С3 від 07.08.2007р. в розмірі 138850,00 швейцарських франків суму неповернутого основного боргу, 51664,16 швейцарських франків суму несплачених відсотків, 3217223,24 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань (станом на 14.03.2016р.).

В обґрунтування вимог вказує, що 07.08.2007р., відповідно до умов кредитного договору №66407СЗ від 07 серпня 2007р., АТ «Укрексімбанк» надав кредит ОСОБА_3 на поточні потреби в сумі 240 000 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних та кінцевим терміном погашення 04 серпня 2014 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4, 13 липня 2010 року було укладено договір поруки №66410Р1. Згідно вказаного Договору поруки відповідач ОСОБА_4 зобовязалась солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору позичальником не погашено щомісячні платежі по основному боргу, починаючи з серпня 2011 року, відсотки за користування кредитом, починаючи з березня 2012 року, що свідчить про фактичну відмову виконання своїх договірних зобов'язань. Взяті на себе зобовязання відповідачі не виконують, у звязку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити, стягнути солідарно із боржника та поручителя заборгованість по кредиту.

Окрім того, відповідач ОСОБА_4 30.03.2016р. звернулась до суду із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, третя особа ОСОБА_3, про визнання припиненим укладеного між сторонами договору поруки №66410Р1 від 13.07.2010р.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після укладення договору поруки до кредитного договору вносились зміни. Зокрема, укладена додаткова угода №66407С3-5 від 14.01.2011р. Даною угодою сторони (банк і позивачальник ОСОБА_3С.) погодили викласти графік погашення кредиту у новій редакції, яка відрізняється від редакції графіка погашення, що існував на час укладення договору поруки. А саме, згідно з новим графіком з липня 2011 року позичальник повинен сплачувати щомісяця кредит в сумі 3750,00 швейцарських франків, тоді як за попередньою редакцією по 3535,00 швейцарських франки. Такий графік не погоджувався з поручителем. Поручитель вважає, що має місце збільшення відповідальності поручителя без його згоди, і як наслідок припинення поруки на підставі ч. 1 статті 559 ЦК України.

Ухвалою суду від 21.04.2016р. обєднано в одне провадження два вищевказані позови.

В судовому засіданні представник первісного позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих усних поясненнях. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити із підстав викладених в усних поясненнях, суть яких зводиться до того, що зміна графіку без збільшення терміну кредитування і без збільшення розміру кредиту не збільшує зобовязання за кредитним договором, а тому і не збільшує відповідальності поручителя. Отже, на його думку, підстав для припинення поруки немає.

Представник відповідачів за первісним позовом в судовому засіданні проти первісного позову заперечила з підстав викладених у письмових та усних поясненнях. Зокрема, вважає, що пеня, яка нараховується у гривнях відповідно до подвійної облікової ставки НБУ, не може застосовуватись до валютного зобовязання у швейцарських франках. Окрім того, на думку представника відповідачів, позивачем неправильно нараховано пеню, а саме не взято до уваги те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Подала заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Також, представник відповідачів зустрічний позов підтримала з підстав викладених у зустрічному позові, додаткових письмових пояснень та наданих суду усних пояснень..

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

07.08.2007 року між ВАТ «Укрексімбанк», правонаступником прав і обовязків якого є ПАТ «Державний експортно імпортний банк України», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №66407С3.

Відповідно до умов кредитного договору №66407С3 від 07.08.2007р. (п.2.1., 2.2.), банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит в сумі 240000,00 швейцарських франків, з кінцевим терміном повернення 04 серпня 2014року, а позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти в розмірі річної процентної ставки, яка визначається: ЛІБОР (12м) + 5,90%, але не менше 8,99% річних.

Також сторони кредитного договору погодили та підписали графік погашення кредиту, у вигляді додатку №1 до кредитного договору, який є невідємною частиною договору. Графік передбачав сплату позичальником щомісяця 2860,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 2620,00 шв.фр.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 240000,00 швейцарських франків, що підтверджується розпорядженням від 08.08.2007р. та меморіальним ордером №3203 від 08.08.2007р., а також не заперечується відповідачами.

08.05.2009р. сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду №66407С3-2, якою графік погашення кредиту викладено в іншій редакції, а саме позичальник повинен сплачувати щомісяця з вересня 2007 року по квітень 2009 року по 2860,00 шв.фр., з травня по липень 2009 року 0 шв.фр., з серпня 2009 року по липень 2014 року по 3000,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 2800,00 шв.фр.

14.10.2009р. сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду №66407С3-3, якою графік погашення кредиту викладено в іншій редакції, а саме позичальник повинен сплачувати щомісяця з вересня 2007 року по квітень 2009 року по 2860,00 шв.фр., з травня по липень 2009 року 0 шв.фр., з серпня по вересень 2009 року по 3000,00 шв.фр., з жовтня 2009 року по березень 2010 року по 1000,00 шв.фр., з квітня по червень 2010 року по 1500,00 шв.фр., з липня 2010 року по липень 2014 року по 3325,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 3375,00 шв.фр.

13.07.2010р. сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду №66407С3-4, якою графік погашення кредиту викладено в іншій редакції, а саме позичальник повинен сплачувати щомісяця з вересня 2007 року по квітень 2009 року по 2860,00 шв.фр., з травня по липень 2009 року 0 шв.фр., з серпня по вересень 2009 року по 3000,00 шв.фр., з жовтня 2009 року по березень 2010 року по 1000,00 шв.фр., з квітня по червень 2010 року по 1500,00 шв.фр., з липня по грудень 2010 року по 1800,00 шв.фр., з січня 2011 року по липень 2014 року по 3535,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 3495,00 шв.фр.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого після збільшення позовних вимог станом на 11.03.2016 року, згідно розрахунку наданого позивачем, має прострочену заборгованість в розмірі 138850 швейцарських франків сума неповернутого основного боргу, 51664,16 швейцарських франків сума несплачених відсотків, 3217223,24 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань (2475343,41 шв.фр. пеня по тілу кредиту, 741879,83 шв.фр. пеня по відсотках).

Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний погасити кредит на рахунок, вказаний у підпункті 2.3.1 цього договору в строк, зазначений у пункті 2.1 цього договору. Погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту за договором. Строки, передбачені графіком погашення кредиту за договором , є обовязковими для виконання позичальником.

Згідно пункту 2.4.2 кредитного договору, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно з процентами та платежами за цим договором у повному обсязі.

На виконання умов Договору відповідачу ОСОБА_3 була направлена вимога про дострокове повернення кредиту за вих.№066/003/922 від 26.04.2013р., однак на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

13.07.2010р., з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №66407С3 від 07.08.2007р., між ПАТ "Державний експортно імпортний банк України" (Кредитором), ОСОБА_3 (Позичальником) та ОСОБА_4 (Поручителем) був укладений Договір поруки №66410Р1.

Пунктом 3.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобовязується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобовязання. А згідно статті 1 цього ж Договору, основне зобовязання це зобовязання позичальника, передбачені Кредитним договором №66407С3 від 07.08.2007р., щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, повязаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Згідно п.4.1.3 договору поруки, кредитор має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання Поручителем та/або Позичальником у випадку, якщо протягом 20-ти робочих днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором та/або Поручителем за цим договором, вони не будуть виконані, в тому числі Позичальник та/або Поручитель не зміг виконати будь-яке із зобовязань (в т.ч. в частині) по цьому Договору, чи Кредитному договору.

14.01.2011р. сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду №66407С3-5, згідно якої пункти 2.4. «Погашення кредиту» і 2.5. «Проценти» доповнено підпунктами 2.4.7. і 2.5.5., зміст яких є однаковим, а саме, «У разі виникнення простроченої заборгованості за основним боргом понад 30 днів, банк скасовує в односторонньому порядку встановлення відстрочення сплати частини основного боргу за кредитом та встановлює позичальнику графік погашення заборгованості щомісяця рівними платежами протягом залишку строку кредитування». А також графік погашення кредиту викладено в іншій редакції, а саме позичальник повинен сплачувати щомісяця з вересня 2007 року по квітень 2009 року по 2860,00 шв.фр., з травня по липень 2009 року 0 шв.фр., з серпня по вересень 2009 року по 3000,00 шв.фр., з жовтня 2009 року по березень 2010 року по 1000,00 шв.фр., з квітня по червень 2010 року по 1500,00 шв.фр., з липня 2010 року по березень 2011 року по 1800,00 шв.фр., з квітня по червень 2011 року по 2500,00 шв.фр., з липня 2011 року по липень 2014 року по 3750,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 3850,00 шв.фр.

Відповідачу ОСОБА_4 була направлена вимога про дострокове повернення кредиту за вих.№066/003/921 від 26.04.2013р., однак на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність частково задовольнити як первісний, так і зустрічний позови. При цьому, суд виходив із наступного.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 та ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статей 629, 525, 526 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач свій обовязок щодо видачі кредиту в розмірі 240000,00 швейцарських франківвиконав. Проте, позичальник відповідач ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання із своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконував, про що свідчать розрахунки заборгованості та не заперечується представником відповідача.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Враховуючи дані положення цивільного законодавства та п. 2.4.2 Кредитного договору обґрунтованими є й вимоги про стягнення пені, однак не у тому розмірі про який просить позивач.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, пеня за непогашений основний борг нарахована за період з 16.04.2015р. по 10.03.2016р. за 345 днів в розмірі 1756315,50 грн., а саме за період з 16.04.2015р. по 27.08.2015р. за 149 днів (подвійна облікова ставка НБУ 60%) 879929,42 грн., в подальшому до 24.09.2015р. за 28 днів (подвійна облікова ставка НБУ 54%) 148820,28 грн., в подальшому до 10.03.2016р. за 168 днів (подвійна облікова ставка НБУ 44%) 727565,80 грн.

Окрім того, пеня за непогашені відсотки також нарахована за період з 16.04.2015р. по 10.03.2016р. за 345 днів, і становить 558541,66 грн.

Разом пеня за непогашений основний борг і за непогашені відсотки складає 2314857,16 грн. (1756315,50 + 558541,66), яку й слід стягнути на користь банку.

У задоволенні решти вимог про стягнення пені 902366,08 грн. (3217223,24 2314857,16) суд відмовляє, у звязку із необґрунтованістю вимог.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідачів на те, що пеня нарахована за період понад один рік, так як це посилання спростовується розрахунком пені, який зроблений за період менше, ніж один рік (345 днів), який передував зверненню позивача до суду із збільшеними позовними вимогами.

Підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) немає.

Також суд відхиляє твердження відповідачів про те, що не можна нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за невиконання валютного зобовязання. Укладаючи кредитний договір сторони дійшли згоди, що у разі невиконання позичальником умов кредитного договору, пеня буде нарахована саме таким чином у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших субєктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених і розміщених грошових коштів на відповідний період. Облікова ставка є базовою процентною ставкою щодо інших процентних ставок НБУ. Облікова ставка НБУ є змінною та затверджується рішенням Правління НБУ. Таким чином, передбачивши в договорі розмір пені залежним від облікової ставки НБУ, сторони встановили лише можливість зміни цієї процентної ставки. При цьому, як і передбачено ч. 3 статті 549 ЦК України, пеня в Кредитному договорі обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Не зважаючи на те, що зобовязання є валютним, пеня правомірно нарахована у гривнях. Тому таке положення Кредитного договору не суперечить цивільному законодавству.

Щодо позовних вимог до поручителя (відповідача ОСОБА_4М.) та зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Договір поруки укладено 13.07.2010р.

Станом на цей день Кредитним договором та Графіком погашення кредиту, із змінами внесеними до них додатковими угодами, позичальник повинен сплачувати щомісяця з вересня 2007 року по квітень 2009 року по 2860,00 шв.фр., з травня по липень 2009 року 0 шв.фр., з серпня по вересень 2009 року по 3000,00 шв.фр., з жовтня 2009 року по березень 2010 року по 1000,00 шв.фр., з квітня по червень 2010 року по 1500,00 шв.фр., з липня по грудень 2010 року по 1800,00 шв.фр., з січня 2011 року по липень 2014 року по 3535,00 шв.фр., останній платіж в серпні 2014р. 3495,00 шв.фр.

Отже, як вбачається із графіку погашення кредиту, порівнюючи його із попередніми графіками, на день укладення договору поруки банком було частково відстрочено (зменшено суми платежів) погашення основного боргу, а саме до грудня 2010 року включно позичальник має сплачувати щомісяця 1800 шв.фр.

Однак, 14.01.2011р. кредитором і позичальником укладено додаткову угоду №66407С3-5, згідно якої пункти 2.4. «Погашення кредиту» і 2.5. «Проценти» доповнено підпунктами 2.4.7. і 2.5.5., зміст яких є однаковим, а саме, «У разі виникнення простроченої заборгованості за основним боргом понад 30 днів, банк скасовує в односторонньому порядку встановлення відстрочення сплати частини основного боргу за кредитом та встановлює позичальнику графік погашення заборгованості щомісяця рівними платежами протягом залишку строку кредитування».

Згоди поручителя ОСОБА_4 на укладення цієї додаткової угоди не було.

Наслідком укладення додаткової угоди від 14.01.2011р. є те, що банк вправі в односторонньому порядку скасувати відстрочення платежів, яке було передбачене кредитним договором та додатковими угодами на момент укладення договору поруки. При цьому, збільшиться розмір процентів у грошовому виразі, так як згідно п. 2.5.1. кредитного договору, проценти нараховують на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів. Збільшиться й пеня, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення, процентів та платежів за цим договором (п. 2.4.2 кредитного договору), так як база нарахування пені збільшиться.

Таким чином, обсяг відповідальності поручителя збільшився без її згоди на це, що відповідно до ч. 1 статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

З огляду на те, що стаття 559 ЦК України містить підстави для припинення поруки, а не припинення договору поруки, зустрічний позов слід задовольнити частково та визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки №66410Р1 від 13.07.2010р., укладеного між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України».

У звязку із тим, що порука відповідача ОСОБА_4 припинена, у задоволенні первісного позову до неї, як до поручителя, слід відмовити.

При розгляді зустрічного позову судом враховано посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 23.12.2014р., а відтак мотиви зустрічного позову щодо того, що з новим графіком з липня 2011 року позичальник повинен сплачувати щомісяця кредит в сумі 3750,00 швейцарських франків, тоді як за попередньою редакцією по 3535,00 швейцарських франки, і це є збільшенням відповідальності поручителя, судом відхиляються. Наданням банком позичальнику відстрочки погашення основного боргу без продовження строку дії кредитного договору хоча і є зміною зобовязань, але не припиняє поруки, оскільки не збільшує розміру відповідальності самого поручителя.

Судом не беруться до уваги висновки судових експертиз, проведених по даній справі, так як збільшені позовні вимоги подані після проведених експертиз та суперечать їм.

Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням цієї норми та того, що первісний позов задоволено частково (89,18% від позову) і лише щодо одного із двох відповідачів, зустрічний немайновий позов задоволено частково, слід стягнути із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 23139,58 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 174, 209, 212-215, 223, 294, 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 138850,00 швейцарських франків суму неповернутого основного боргу, 51664,16 швейцарських франків суму несплачених відсотків, 2314857,16 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, третя особа ОСОБА_3, про визнання припиненим договору поруки задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки №66410Р1 від 13.07.2010р., укладеного між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України»

У задоволенні решти вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 23139,58 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук