Справа № 204/3903/16-ц
Провадження № 2/204/1692/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

за участю третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 6251 грн. 71 коп., моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 200000 грн. 00 коп., а всього 206251 грн. 71 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 07.12.2015 року приблизно об 11 год. 55 хв. водій ОСОБА_4, керуючи технічно справним трамваєм, який перебуває на балансі відповідача, здійснювала рух по трамвайному полотну та маршруту №19 по вул.Краснозаводській зі сторони вул.Павлова у напрямку вул.Пастера, що проходить по території Красногвардійського району м.Дніпропетровська. Під час руху по вул.Краснозаводській в м.Дніпропетровську, ОСОБА_4, маючи об'єктивну можливість виявити потерпілого як пішохода, який стояв на смузі руху трамвая, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоровя громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, з метою недопущення настання події дорожньо-транспортної пригоди, не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжила рух, внаслідок чого, в районі електроопори №103 по вул.Краснозаводській допустила наїзд на потерпілого ОСОБА_1 23.05.2016 року, після стаціонарного лікування позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, яка встановила йому другу групу інвалідності. Посилався на те, що тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації переднього відділу лівої стопи з масивною раною на лівій стопі та травматичним розтрощенням пальців лівої стопи, кісток плюсни та переплюсни, з ушкодженням судин, сухожилків та м'язів, з формуванням в посттравматичному періоді кукси лівої стопи на рівні суглобу Шопара, були завдані позивачу водієм трамваю ОСОБА_4, що підтверджується вироком суду від 01.04.2016 року у справі №204/1541/16-к. На лікування та використання служби «таксі» було витрачено: 6251,71 грн., що підтверджується фіскальними чеками із аптек та чеками служби таксі. Вважає, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн. є такими, що відповідають вищевказаним обставинам, оскільки протиправні дії працівника відповідача, а саме водія трамвая, який вчинив злочин за ознаками ч.2 ст.286 КК України, призвели до нанесення позивачу травми та втрати ним працездатності і як наслідок, отримання інвалідності другої групи. Вищевказана травма позбавила позивача можливості утворити сім'ю з гарною та освіченою жінкою, оскільки тепер на нього дивляться, як на каліку, що призвело у нього до появи відчуття неповноцінності, а також працювати на бажаній роботі і отримувати регулярний дохід, і вести звичний спосіб життя, оскільки близькі та друзі відносяться до нього, як до обузи та баласту, який заважає насолоджуватися повноцінним життям. У звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою.

У судовому засіданні позивач, його представник, кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що груба необережність ОСОБА_1 та стан його алкогольного спяніння призвели до зазначеної події. Вважає, що позивач сам собі створив небезпеку, оскільки знаходився у промисловій зоні, де не повинно бути пішоходів. Крім того, відповідачем було вжито всіх належних заходів задля дотримання безпеки руху. Так, трамвай під керуванням водія ОСОБА_4 був у технічно справному стані, водієві проводились планові та позапланові інструктажі та перевірки знань. Отже, у скоєнні ДТП відсутня вина підприємства. Зазначив, що за час роботи на підприємстві ОСОБА_1 проявив себе як недобросовісний та безвідповідальний працівник, а тому його твердження про те, що саме з вини відповідача він не може працювати є необґрунтованим.

Третя особа ОСОБА_4 частково визнала позовні вимоги на загальну суму 10000 грн. 00 коп. Посилалася на те, що на момент скоєння ДТП позивачу виповнився 51 рік. За 51 рік позивач до моменту ДТП так і не знайшов собі освіченої жінки та бажаної роботи, а тому обґрунтування моральної шкоди позивача є його припущеннями.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2015 року приблизно об 11 годині 55 хвилин водій ОСОБА_4, керуючи технічно справним трамваєм 71-608К інвентарний № 2236, який перебуває на балансі МКП «Дніпропетровський електротранспорт», здійснювала рух по трамвайному полотну та маршруту №19 по вул.Краснозаводській зі сторони вул.Павлова у напрямку вул.Пастера, що проходить по території Красногвардійського району м.Дніпропетровська. Під час руху по вул.Краснозаводській в м.Дніпропетровську ОСОБА_4, маючи обєктивну можливість виявити пішохода, який стояв на смузі руху трамвая, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, з метою не допущення настання події дорожньо-транспортної пригоди, не вжила входів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжила рух, внаслідок чого, в районі електроопори №103 по вул.Краснозаводській допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1

Своїми діями водій трамвая № 2236 ОСОБА_4 порушила вимоги п.п.1.3,1.5,2.3(6), 12.3, Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної події, в результаті якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації переднього відділу лівої стопи з масивною раною на лівій стопі та травматичним розтрощенням пальців лівої стопи, кісток плюсни та переплюсни, з ушкодженням судин, сухожилків та м'язів, з формуванням в посттравматичному періоді кукси лівої стопи на рівні суглобу Шопара. Виявлені тілесні ушкодження спричинені від механічної дії - стиснення поміж твердих предметів, що діяли із значною силою, яким був колісний гребень трамваю та рейкою, що діяли в області лівої стопи, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що зумовлюють розлад здоровя, пов'язані зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини справи щодо порушення правил безпеки дорожнього руху та факту заподіяння шкоди в силу ч.4 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню під час розгляду справи предметом якої є цивільно-правові наслідки таких дій.

Так, вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено їй покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обовязки, покладені на неї судом (арк.с.9-13).

Станом на 05 травня 2016 року вирок суду набрав законної сили.

Данні обставини встановлені вироком суду від 01 квітня 2016 року, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

В частині 1 та 3 пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Встановлено, що водій ОСОБА_4 керувала трамваєм 71-608К інвентарний № 2236, який перебуває на балансі відповідача - МКП «Дніпропетровський електротранспорт» та на момент ДТП ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Витрати на лікування підтверджені наданими позивачем оригіналами чеків аптек на придбання ліків та оригіналами чеків служби таксі, в розмірі 6251 грн. 71 коп. (арк.с.46-49). Лікарські засоби і вироби медичного призначення були придбані за власні кошти ОСОБА_1

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 6251 грн. 71 коп., яка була витрачена позивачем на лікування та використання служби «таксі» та підтверджується фіскальними чеками із аптек та чеками служби таксі.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 грн. 00 коп., то вона підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи спір в цій частині, суд враховує, що подія яка сталась 07 грудня 2015 року безумовно призвела до фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав внаслідок ушкодження його здоров'я, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Так, враховуючи встановлені обставини справи, слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000 грн. 00 коп., яка з урахуванням вищенаведеного буде відповідати, в тому числі, вимогам розумності, справедливості, характеру вчиненого правопорушення, разом з грубою необережністю самого позивача та стан його алкогольного спяніння, які призвели до зазначеної події.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 6251 (шість тисяч двісті пятдесят одна) грн. 71 (сімдесят одна) коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачи апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар