Справа № 236/2612/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що не мають змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу інвалідові,
В жовтні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2А, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що не мають змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу інвалідові. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає про таке.
ОСОБА_1 є інвалідом дитинства І групи «А», потребує у звязку з цим постійного стороннього догляду та піклування. З причини захворювання ОСОБА_1 рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.12.2014 року було визнано недієздатним, призначено його опікуном ОСОБА_2. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.07.2016 року цивільна дієздатність ОСОБА_1 поновлена у звязку із покращенням стану здоровя, опіку над ним припинено.
В серпні 2016 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області із заявою про влаштування його до будинку-інтернату загального типу системи соціального захисту населення. Управлінням соціального захисту населення у відповідь на звернення ОСОБА_1 було розяснено, що згідно з чинним законодавством України до будинку-інтернату на державне утримання можуть бути прийняті, зокрема, інваліди І групи, старші за 18 років, які за станом здоровя потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, та які не мають працездатних родичів, зобовязаних утримувати їх за законом.
Разом з позивачем проживають його батько ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_3, які зобовязані утримувати свого непрацездатного сина та брата, Якщо вони можуть надавати йому матеріальну допомогу. Відповідач ОСОБА_2, за твердженням позивача, отримує соціальні виплати на свого непрацездатного сина, сам ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Відповідач ОСОБА_3, за твердженнями позивача, працює в КП «Лиманська служба єдиного замовника», має стабільний заробіток, однак не піклується про свого непрацездатного брата, намагається насамперед влаштувати своє особисте життя. Інших близьких родичів, які б могли піклуватися про нього та надавати йому допомогу, ОСОБА_1 не має.
Позивач вважає, що його право на отримання від держави соціального захисту є порушеним у звязку із такою поведінкою відповідачів, він не може бути влаштований до соціального закладу на державне утримання і отримувати там необхідне піклування та матеріальну допомогу. ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права, вважає необхідним та достатнім способом захисту такого права визнання судом свого батька та сестри такими, що не мають змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу інвалідові.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 15.11.2016 року підтримав заявлені ним позовні вимоги, на підтримання своєї позиції навів аргументи. Аналогічні викладеним у поданій заяві, просив позов задовольнити. В подальшому ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив продовжувати розгляд справи без його участі за станом здоровя, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.35).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на їхню адресу (а.с.36,38), однак для участі в судовому засіданні не прибули, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили,клопотань про необхідність відкладення судового розгляду відповідачами заявлено не було, заперечень проти позову висловлено не було.
З огляду на це та враховуючи наявність відповідної згоди позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Третю особу - Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області - було повідомлено судом належним чином про дату,час та місце розгляду справи(а.с.31); третьою особою не направлено свого представника для участі в судовому розгляді, надана заява до суду про розгляду справи без участі такого представника (а.с.32).
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.16). Мати позивача ОСОБА_4 померла 28.11.2011 року (а.с.17,23).
З причини захворювання ОСОБА_1 рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.12.2014 року було визнано недієздатним, призначено його опікуном ОСОБА_2. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.07.2016 року цивільна дієздатність ОСОБА_1 поновлена у звязку із покращенням стану здоровя, опіку над ним припинено(а.с.9), однак ОСОБА_1 пересувається на інвалідному візку, потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з п.3.1. Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат,пансіонат для ветеранів війни і праці, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 року № 549, до будинку-інтернату на державне утримання можуть бути прийняті, зокрема, інваліди І групи, старші за 18 років, які за станом здоровя потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, та які не мають працездатних родичів, зобовязаних утримувати їх за законом.
Відповідно до ч.1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно із ч.2 ст. 267 СК України повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.
Батько позивача ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, на його поведінку надходять часті скарги до органу місцевого самоврядування м. Лиман(а.с.12), він ніде не працює з 22.09.1999 року(а.с.20), іншою суспільно корисною діяльністю не займається,отримує пенсію на свого непрацездатного сина в розмірі 1230,00 грн. щомісяця та компенсаційні виплат працездатній особі, що здійснює догляд за інвалідом І групи, в розмірі 25,00 грн. щомісяця(а.с.11,21); органом місцевого самоврядування складено акт обстеження житлових умов ОСОБА_1, встановлена відсутність опалення, дров та вугілля, харчових продуктів, антисанітарні умови проживання (а.с.14).
Сестра позивача ОСОБА_3 добре характеризується за місцем проживання, працює двірником у КП «Лиманська служба єдиного замовника», отримує заробітну плату в розмірі 2401,00 грн. щомісяця (а.с.13,15), не здійснює догляду за своїм непрацездатним братом, не підтримує з ним родинних стосунків.
За змістом ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин в Україні здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.
Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки(ст. 3 СК України).
Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло(ст. 48 Основного Закону).
Суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують належним чином покладених на них законом обовязків щодо піклування про свого непрацездатного брата та сина, щодо його утримання. Водночас таке невиконання сімейних обовязків близькими родичами позивача позбавляє ОСОБА_1,який є інвалідом, потребує постійного стороннього догляду, можливості скористатись гарантованим йому правом на соціальний захист з боку держави. Отже, право позивача на соціальний захист порушується з вини відповідачів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін.
Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. Таким чином, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача ОСОБА_1 на соціальний захист та визнати відповідачів такими, що не мають змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу інвалідові.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I групи. Позивач ОСОБА_1 є інвалідом І групи «А», що підтверджено медичними документами. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Чинним законодавством України визначена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в грошовому вираженні складає 551,20 грн.. З урахуванням задоволення вимог позивача суд стягує з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. (по 275,60 грн. з кожного).
Керуючись ст. ст. 2, 3,15,16 ЦК України, ст.ст. 1,3,7,18,198,267 СК України, ст. ст. 3,4,8,10,11, 60, 79, 88,169,209,213,224,226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що не мають змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу інвалідові задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (04.09.1975 р. н.,народжений в с Пискунівка Словянського району Донецької області,зареєстрований та фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному синові ОСОБА_1,21.10.1996 р. н., інвалідові дитинства І групи «А».
Визнати ОСОБА_3 (20.11.1997 р. н.,народжена в с. Рай-Олександрівка Словянського району Донецької області,зареєстрована та фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному братові ОСОБА_1,21.10.1996 р. н., інвалідові дитинства І групи «А».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 275(двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачами про перегляд щодо них заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідачі протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення можуть подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -