Справа № 754/2589/16-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С., П»ятничук В.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника відповідача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, про витребування майна з чужого незаконного володіння, треті особи: ОСОБА_10, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом з ОСОБА_10 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1. Право на спірну квартиру підтверджується рішенням Печерського районного суду від 17 грудня 2008 року, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09квітня 2009 року, ухвалою Верховного Суду України від 22 вересня 2009 року, ухвалою Печерського районного суду від 27 листопада 2014 року про роз»яснення рішення. Квартира вибула з законного володіння позивача та ОСОБА_10 27 грудня 2003 року проти їх волі, а вони є постраждалими від злочину.

Позивач вказувала на те, що до моменту прийняття цих рішень вона неодноразово зверталась до Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна м. Києва щодо права власності на спірну квартиру. Проте, через зміни порядку реєстрації права власності на нерухоме майно та передання повноважень реєстратора від БТІ до Уркдержреєстру були загублені первинні документи в БТІ та роз'яснено право звертатись вже до Реєстраційної служби України. Понад рік Укрдержреєстр відмовляв в державній реєстрації права власності на квартиру через неузгодженість порядку реєстрації. Позивачку вимусили неодноразово звертатися до Печерського районного суду м. Києва за роз'ясненням елементарних юридичних понять, викладених в рішеннях суду за якими вона є власницею спірної квартири в результаті реституції, що відбулась через визнання договорів купівлі- продажу недійсними. Звернувшись до Державної реєстраційної служби України вона отримала відмову у зв'язку із тим, що 8 травня 2012 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за іншими особами на підставі договору купівлі-продажу №1366 від 27 квітня 2012 року.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_11 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15 вересня 2016 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Витребувано з володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року виправлено описку в рішенні Деснянського районного суду м.Києва від 15 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання треті особи не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.173, 175, 187,188), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про витребування квартири з чужого незаконного володіння, позивач посилалася на те, що належна їй та ОСОБА_10 квартира АДРЕСА_2 вибула з їх володіння 27 грудня 2003 року поза їх волею.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки квартира АДРЕСА_1 вибула в 2003 році із володіння власників ОСОБА_3 та ОСОБА_10 поза їх волею, така підлягає витребуванню від відповідачів, у власності яких ця квартира перебуває.

Проте погодитись з таким рішенням суду не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008 року позовну заяву ОСОБА_10, ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, третя особа: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання недійсним правочинів задоволено. Визнано довіреність 12 грудня 2003 року видану ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_13, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим O.A., зареєстровану в реєстрі за №2422, недійсною. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_13, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_10 і ОСОБА_3 та ОСОБА_14 недійсним. Повернуто сторони за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року в первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 160000 грн. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 недійсним. Повернуто сторони за договором купівлі - продажу від 30 липня 2004 року в первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_17 269292 грн.84 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_15 до ОСОБА_10, ОСОБА_3, треті особи: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_14 про визнання добросовісним набувачем відмовлено (а.с.4-6).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2009 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008 року скасовано в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_15 про визнання її добросовісним набувачем та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано ОСОБА_15 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 за угодою купівлі-продажу указаної квартири від 30 липня 2004 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18, за реєстровим №2353у (а.с.8-11).

Ухвалою Верховного Суду України від 22 вересня 2009 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 9 квітня 2009 року залишено без змін (а.с.119-121).

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2008 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_10 поза їх волею. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 видали довіреність від 12 грудня 2003 року на ім.»я ОСОБА_13, знаходячись в безпорадному стані, внаслідок систематичного споювання їх спиртними напоями та погрожуючи застосуванням фізичної розправи у випадку відмови в наданні довіреності на право розпорядження квартирою

Отже, підставою позову ОСОБА_3, ОСОБА_10, заявленого у серпні 2006 року, та за наслідками якого 17 грудня 2008 року ухвалено рішення Печерським районним судом м.Києва, були обставини вибуття у грудні 2003 року квартири АДРЕСА_1 із володіння співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_10 поза їх волею, внаслідок застосування до них фізичного та психічного насильства.

Встановлені рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2008 року та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 9 квітня 2009 року обставини дають підстави для висновку, що право ОСОБА_3 та ОСОБА_10 як власників квартири АДРЕСА_1 було захищено в обраний ними спосіб.

Проте, з моменту набрання рішенням законної сили ( 9 квітня 2009 року) ОСОБА_3 та ОСОБА_10 жодних дій з поновлення своїх прав не вчинили.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 4 червня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_10 до ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діють в соїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дійте ОСОБА_19, та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, встановлено, що рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 6 червня 2014 року позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що вказана квартира зареєстрована за іншими власниками на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року за № 1366.

Цим же рішенням також установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В., ОСОБА_17 продала, а неповнолітній ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючи від свого імені як законні представники малолітньої ОСОБА_8 купили в рівних частках, по ј частині кожний, квартиру АДРЕСА_1.

Розпорядженням Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 9 квітня 2012 року було надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_9, за згодою батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на продаж 1 /2 частини квартири АДРЕСА_9 «г» в м.Києві, яка на праві власності належить йому та є постійним місцем проживання та реєстрації малолітньої сестри ОСОБА_8, 2008 року народження при умові першочергового оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на ім.»я неповнолітнього ОСОБА_9, малолітньої ОСОБА_8 в рівних долях кожному.

8 травня 2012 року за ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їх неповнолітніми дітьми було зареєстровано право власності по 1 /4 частини спірної квартири за кожним, про що в книгу № 1913-279 за номером 3380/3384 було внесено відповідний запис.

З 2012 року відповідачі проживають в спірній квартирі, сплачують всі комунальні послуги, а також провели ремонт в квартирі.

Встановлені рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 4 червня 2015 року, обставини дають підстави стверджувати, що на момент укладення 27 квітня 2012 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_17, яка за рішенням суду визнана добросовісним набувачем, на спірну квартиру було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 вчинялися дії щодо виконання рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2008 року та відновлення реєстрації права власності на спірну квартиру, у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

Саме по собі рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2008 року про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу спірної квартири з поверненням сторін у попередній стан не дає підстав уважати, що власниками квартири на квітень 2012 року були ОСОБА_3 та ОСОБА_10, оскільки право власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації ( ст..182 ЦК України), своє право власності позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_10 не зареєструвала.

Відповідно до закріпленого в ст..387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, враховуючи, що факт вибуття спірної квартири із володіння ОСОБА_3, ОСОБА_21 поза їх волею у 2003 році встановлений рішенням суду від 17 грудня 2008 року, яким право останніх було захищено в обраний ними спосіб, але останні своє право у встановленому законом порядку не відновили, відсутні підстави вважати обґрунтованими та доведеними вимоги ОСОБА_3 про витребування квартири АДРЕСА_1 від відповідачів, як такої, що вибула з їх володіння в 2012 році поза їх волею.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права,

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15 вересня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи6 ОСОБА_10, служба у справах дітей Деснянського районної в м.Києві державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/2589/16-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13808/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.