Номер провадження: 22-ц/785/4299/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Великомихайлівському районі Одеської області «Про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку» та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Великомихайлівська селищна рада «Про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

12.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив визнати недійсним рішення Великомихайлівської селищної ради від 12.10.2012 року «Про передачу безоплатно земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_3В.» та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0318), виданий на імя ОСОБА_3, усунувши таким чином перешкоди позивачу у реалізації його прав у користуванні земельною ділянкою за адресою: вул. Садова 20 у смт. Велика Михайлівка, Великомихайлівського району Одеської обл.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що на підставі рішення Великомихайлівської селищної ради від 30.12.1997 року його померлому батькові належала вищезазначена земельна ділянка. Позивач в 2012 році прийняв спадщину після померлого батька та 16.05.2013 року отримав рішення Великомихайлівської селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землевпорядної документації на вказану земельну ділянку для оформлення права власності. 02.09.2014 року він отримав інформацію про неможливість виготовлення землевпорядної документації через суперечності з суміжним землевласником ОСОБА_3, який 26.12.2012 року оформив право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Садова 18 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської обл.

Позивач вважає, що оформлення права власності відповідача на земельну ділянку проведено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки з ним, як власником суміжної земельної ділянки, не були погоджені межі земельної ділянки ОСОБА_3

21.07.2015 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просив, усунути перешкоди у користуванні та володінні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлені металеві стовпчики на земельній ділянці відповідача та зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди відповідачу у встановленні огорожі по межовій лінії від А до Б, протяжністю 19,99 м. між земельними ділянками № 18 та 20 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка. Вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що при оформленні ним землевпорядної документації були дотримані всі вимоги діючого законодавства. При визначенні меж його земельної ділянки на місцевості межові знаки не встановлювались, оскільки межі земельної ділянки були закріплені по всьому периметру існуючою огорожею, про що зазначено в акті. В акті наявні підписи суміжних власників та землекористувачів. З позивачем межі земельної ділянки не узгоджувались, оскільки на момент оформлення землевпорядної документації він не був належним землекористувачем земельної ділянки, оскільки не оформив свої спадкові права, а особа, яка на підставі рішення органу місцевого самоврядування була належним землекористувачем померла. Також відповідач посилався на те, що у ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою він користується, тому вимоги позивача не можуть бути задоволені судом, оскільки вказана земельна ділянка не є обєктом цивільних прав позивача. Він же, є власником земельної ділянки за адресою: вул. Садова 18, смт. Велика Михайлівка, належним чином оформив правовстановлюючі документи; на земельній ділянці розташований його будинок. Однак, весною 2013 року ОСОБА_4 самовільно зруйнував огорожу між суміжними земельними ділянками № 18 та № 20 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка, почав будувати нову огорожу, приблизивши її на 1,5 метри в сторону його будинку та встановив декілька металевих стовпчиків.

Позивач ОСОБА_2 та його представники, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що документів про встановлення меж земельної ділянки в натурі немає, офіційно межі земельної ділянки не визначались, рішенням органу місцевого самоврядування від 12.10.2012 року земельна ділянка ОСОБА_3 була незаконно збільшена за рахунок його земельної ділянки, що є порушенням його прав. Про вказане рішення органу місцевого самоврядування він дізнався в квітні 2013 року, законність рішення в судовому порядку не оспорював, по фактам фальсифікації документів та порушення його прав звертався до правоохоронних органів, але кримінальне провадження було закрито. Вважає, що землевпорядна документація на земельну ділянку відповідача сфальшована, що порушує його права. Він будує огорожу там, де має проходити межа його земельної ділянки.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 та його представник вимоги ОСОБА_2 не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що в 2012 році він отримав дозвіл органу місцевого самоврядування на розробку землевпорядної документації на земельну ділянку за адресою: вул.. Садова 18, смт. Велика Михайлівка. Він є власником будинку, розташованого на даній земельній ділянці. Межі його земельної ділянки встановлювались комісією; згідно з даними в 1992 році площа його земельної ділянки становила 16 соток, при виготовлені документації в 2012 році зясувалось, що фактична площа земельної ділянки становить 14,07 соток. На зазначену площу і була виготовлена документація та оформлено право власності.

Представник Великомихайлівської селищної ради проти задоволення первинного позову заперечував, зустрічний позов просив вирішити на розгляд суду, пояснивши, що всі правовстановлюючі документи відповідача на земельну ділянку оформлені згідно із вимогами діючого законодавства, з боку селищної ради будь яких порушень не відбувалося, за особами закріплюються земельні ділянки, якими особи фактично володіють на протязі багатьох років. Між сторонами у справі існує тривалий конфлікт, який неодноразово розглядався комісією селищної ради, при виїзді на місцевість комісія встановлювала порушення ОСОБА_2 меж земельної ділянки ОСОБА_3

Представник відділу Держгеокадастру заперечував проти задоволення первинного позову, підтримав вимоги зустрічного позову, пояснивши, що документи на земельну ділянку є лише у відповідача ОСОБА_3, площа земельної ділянки становить 0,1407 га., межі земельної ділянки визначені на місцевості. Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 видавався на підставі рішень органу місцевого самоврядування та проекту землеустрою.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28.03.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 частково задоволений: усунуто ОСОБА_3 перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибною ділянкою) площею 0,1407 га. з кадастровим номером :02:002:0318, розташованою за адресою: вул. Садова 18 смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, дозволивши демонтаж двох металевих стовпчиків, встановлених на присадибній ділянці ОСОБА_2 на відстані 1,37 м. від межової лінії від А до Б із земельною ділянкою № 20 по вул. Садовій в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області. У задоволені зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

18.04.2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

Сторони у справі є суміжними землекористувачами: позивач по вул. Садовій, 20, відповідач - по вул. Садовій, 18 в смт. Велика Михайлівка, Великомихайлівського району Одеської області.

Рішенням Великомихайлівської селищної ради № 120 від 30 грудня 1997 року ОСОБА_5 була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка по вул. Садовій, 20 смт. Велика Михайлівка, площею 0,12 га. ( а.с. 6).

Однак визначення меж земельної ділянки в натурі не здійснювалось, відповідний акт не складався, державний акт про власності на земельну ділянку не був виданий, тому землекористування здійснювалось на підставі фактичного розмежування суміжних зе ельних ділянок.

10 березня 2004 року ОСОБА_5 помер.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 листопада 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок № 20 по вул. Садовій в смт. Велика Михайлівка Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5. У подальшому право власності ОСОБА_2 на житловий будинок було зареєстровано 06.12.2012 року. ( а.с. 61-62, 252 )

Рішенням Великомихайлівської селищної ради від 16.05.2013 року ОСОБА_2, як власнику будинку, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність за адресою: смт. Велика Михайлівка, вул.. Садова, 20, площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.7).

10 липня 2013 року, з метою виконання геодезічних робіт, ОСОБА_2 звернувся із заявою до Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», в якій зазначив площу земельної ділянки по вул. Садовій, 20 0,100 га. ( а.с.16 ).

До матеріалів справи, з невідомих причин, позивач не надав повний комплект технічного звіту, технічний паспорт на домоволодіння та інші документи в яких мають бути визначені межі та площа земельної ділянки по вул. Садовій, 20.

Також, з невідомих причин позивач не завершив виготовлення землевпорядної документації для оформлення прав за земельну ділянку. Будь яких документів, які б свідчили про неможливість виготовлення землевпорядної документації, на що позивач послався у позові, позивачем суду не надано; заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він тривалий час користувався будинком батька, знає межі земельної ділянки, яка належала його батькові та вважає, що відповідач ОСОБА_3 незаконно збільшив площу своєї земельної ділянки за рахунок його ділянки. Надати пояснень з приводу того, що фактична площа земельної ділянки відповідача виявилася меншою, ніж документально оформлена не зміг.

Щодо набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_3

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 березня 2005 року ОСОБА_3 набув право власності на домоволодіння № 18 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка за заповітом після смерті ОСОБА_6 та 19..05.2005 року здійснив державну реєстрацію прав (а.с. 68-70).

Рішенням Великомихайлівської селищної ради від 12.10.2012 року № 521-VI, ОСОБА_3 був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,16 га, з яких 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Садова, 18 смт. Велика Михайлівка (а.с.125).

При виготовленні технічної документації було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,1407 га, з яких 0,0468 га присадибна ділянка та 0,0939 га рілля (а.с.134).

Рішенням Великомихайлівської селищної ради від 05.12.2012 року № 560-VI технічна документація із землеустрою була затверджена та земельна ділянка площею 0,1407 га була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.145). Дане рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 не оскаржує. На підставі вказаного рішення селищної ради ОСОБА_3 отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 248610. (а.с. 4).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є приватною особою-підприємцем, який надає послуги з виготовлення документації із землеустрою; за замовленням ОСОБА_3 він виготовляв технічну документацію на земельну ділянку за адресою: вул. Садова 18 в смт. Велика Михайлівка. Площа земельної ділянки визначалась по фактичному користуванню, межі земельної ділянки були закріплені по всьому периметру огорожею, тому межові знаки не встановлювались, про що зазначено в п. 2 Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 21.11.2012 року. Також, свідок зазначив, що фактичне узгодження меж земельної ділянки із сумісними землекористувачами відбувається особою, на замовлення якої виготовляється технічна документація.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо порушення його прав на землекористування, районний суд прийняв до уваги як належні письмові докази численні акти технічного обстеження фактичних меж землекористування сторін у справі, які здійснювались Великомихайлівською селищною радою за зверненнями ОСОБА_2

Так, у акті технічного обстеження фактичних меж від 03.09.2012 року зазначено, що при обстеженні земельних ділянок № 18 та 20 по вул.. Садова в смт. Велика Михайлівка встановлена відсутність державних актів у обох сторін; згідно з технічним паспортом на домоволодіння по вул. Садова 20 від 1964 року на імя ОСОБА_5 межі земельної ділянки встановлені фактично в натурі на місцевості, співпадають з технічним паспортом на домоволодіння; площа земельної ділянки згідно Земельно-кадастрової книги Великомихайлівської селищної ради (стор. 200 № п/п 1522) 0,12 га, після виміру в натурі 0,1089 га; межі земельної ділянки 18 по вул.. Садовій при обстеженні встановлені фактично в натурі на місцевості, співпадають з технічним паспортом на домоволодіння; площа земельної ділянки згідно Земельно-кадастрової книги Великомихайлівської селищної ради (стор. 200 № п/п 1521) 0,16 га, після фактичного виміру 0,1380 га. В акті зазначено, що ОСОБА_2 самовільно почав будувати огорожу меж земельної ділянки, пересунувши межу в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 на 1,5 м. (а.с.49-50)

Аналогічна інформація міститься в акті технічного обстеження фактичних меж від 14.03.2013 року. (а.с.76-77)

В акті технічного обстеження від 14.11.2012 року зазначено, що фактичні межі земельної ділянки 18 по вул.. Садова в натурі на місцевості стосовно сусіда ОСОБА_2 співпали з технічною документацією на земельну ділянку, про що свідчать бетонні стовпчики з фасадної та тильної сторони, які більш як 20 років не переміщувалися, та техпаспорт на домоволодіння, виготовлений в 1973 році. (а.с.133).

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив факти обстеження його земельної ділянки, але вказав, що знає про ці акті, з ними не згоден, вказані документи не оспорював.

Надавши правову оцінку наданим сторонами доказам, районний суд дійшов ддо правильного та обгрнутованого висновку про те, що межі земельної ділянки відповідача були визначені в натурі на місцевості по фактичному користуванню, при цьому площа його земельної ділянки виявилася меншою, ніж було зазначено в Земельно-кадастрової книзі Великомихайлівської селищної ради; площа земельної ділянки, передана йому у власність, є фактичною площею, яка перебувала у користуванні. Будь яких рішень про збільшення ділянки відповідача за рахунок земель позивача не приймалось, що підтвердив представник Великомихайлівської селищної ради. Також у всіх актах обстеження зазначений факт порушення ОСОБА_2 меж земельної ділянки ОСОБА_3 шляхом намагання встановлення огорожі на території земельної ділянки ОСОБА_3

Ствердження ОСОБА_2 щодо фальшування землевпорядної документації відповідачем, основані на особистому сприйнятті ситуації позивачем, не підтверджені будь якими належними доказами. Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 постановою слідчого від 30.09.2014 року було закрито у звязку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. (а.с.253-255).

Перевіряючи ствердження представника ОСОБА_2 в частині фальсифікації акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 21..11.2012 року (а.с.132), районний суд правильно виходив із наступного.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про встановлення ( відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості ) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року, встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі ( на місцевості ) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ), технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( п.2.1 Інструкції ). Виконавцем вказаних робіт п.1.3 Інструкції визначено юридичну особу, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Особа, яка складала землевпорядну документацію відповідачу ОСОБА_7 є сертифікованим інженером-землевпорядником в акті зазначено, що на бажання власника земельної ділянки ОСОБА_3 межові знаки не встановлювались, так як межі земельної ділянки закріплені по всьому периметру існуючою огорожею, що не суперечить п. 3.8 Інструкції про встановлення ( відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості ) та їх закріплення межовими знаками. (а.с.78-79)

Процедура встановлення межових знаків визначена п. 3.12 Інструкції.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що згідно з існуючою практикою, узгодження меж з власниками сусідніх ділянок відбувається особою, на замовлення якої складається технічна документація, самостійно. Це обумовлено відсутністю можливості у виконавця документації збирати всіх сусідніх землекористувачів разом.

Виходячи із наведеного, районний суд правильно вважав, що порушення вимог п. 3.1не прийняв 2 Інструкції не може бути підставою для визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

При розгляді даного питання районний суд звернув увагу на те, що в Акті встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 відсутній підпис ОСОБА_2 При зясуванні даної обставини судом встановлено, що ОСОБА_3 узгоджував межі своєї ділянки 21.11.2012 року, ОСОБА_2 на той час не оформив свої права на спадковий будинок. Тому він не міг вважатись належним землекористувачем земельної ділянки 20 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка.

Відповідно до розяснень в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Із зазначеного положення убачається, що захисту в судовому порядку підлягають права та законні інтереси фізичної особи, яка на законних підставах володіє та користується земельною ділянкою, тобто є власником або користувачем земельної ділянки при наявності відповідних документів на підтвердження права на землю.

З 1 січня 2002 року відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог посилається лише на рішення органу місцевого самоврядування про виділення його батькові земельної ділянки площею 0,12 га, але план земельної ділянки із визначенням меж земельної ділянки на місцевості відсутній. Посилання ОСОБА_2 на наявність плану садиби в технічному паспорті на будівлю із зазначенням меж земельної ділянки та її площі суд оцінив критично, оскільки технічна інвентаризація обєктів нерухомого майна здійснюється на підставі Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127, та Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року № 146. Відповідно до п. 3.3.7 Методичних рекомендацій, у випадку відсутності межових знаків, без яких важко встановити точні межі садибних ділянок, рекомендується керуватися усією сукупністю обставин, а також опитувати власників обстежуваної ділянки та суміжних ділянок, визначаючи межі умовно.

В позові ОСОБА_2 не оспорюється рішення Великомихайлівської селищної ради № 560-УІ від 05.12.2012 року, яким була затверджена технічна документація земельної ділянки ОСОБА_3 та вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.145), а предметом позову є рішення Великомихайлівської селищної ради № 521-УІ від 12.10.2012 року, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою (а.с.125), яке не є підставою для виникнення права власності на земельну ділянку.

Враховуючі всі встановлені у справі фактичні обставини, оцінивши надані сторонами докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, районний суд дійшов до правильного висновку про необгрунтованість вимог ОСОБА_2, оскільки ним в судовому засіданні не доведений факт порушення його прав, як землекористувача земельної ділянки 20 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка, не доведений факт фальсіфікації документів із землеустрою з боку ОСОБА_3, не доведений факт порушення його прав органом місцевого самоврядування при прийнятті оспорюваного рішення.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Розглянувши вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції правильно встановив факт порушення прав ОСОБА_3, як власника земельної ділянки 18 по вул. Садова в смт. Велика Михайлівка діями ОСОБА_2, які полягають у встановлені ним металевих стовпчиків на відстані 1,37 м. від межової лінії земельної ділянки відповідача, що підтверджено актами обстеження земельних ділянок та фотографіями, наданими ОСОБА_2, тому вимоги зустрічного позову в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою підлягають задоволенню.

Разом з тим, районний суд встановив, що відповідачем та його представником не надано жодних доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 у встановленні паркану; відповідачем та його представником не було надано відповідних пояснень в обгрунтування заявлених вимог, на підставі чого суд дійшов до висновку про необгрунтованість зустрічного позову в данній частині.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

22.06.2016 року м. Одеса