УХВАЛА

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності та виплата грошової компенсації, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод у користуванні будинком за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 4 квітня 2013 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 а за нею визнано право власності на 11/20 частин цього будинку; стягнуто з ОСОБА_4 на користь 17 819 грн сплачених нею за кредитним договором. Під час розгляду цієї справи за ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року було проведено судово-будівельну експертизу, згідно висновку якої реальний розподіл вказаного будинку шляхом реконструкцій приміщень з метою влаштування двох ізольованих квартир у відповідності до ідеальних часток не вбачається можливим. Вважала, що частка ОСОБА_4 у спільній частковій власності є незначною, річ неподільною, спільне володіння і користування спірним нерухомим майном є неможливим, тому відповідно до ст. 365 ЦК України його право на частку у спільному майні може бути припинено.

Ураховуючи наведене, позивач просила виділити їй та визнати за нею право власності на весь будинок, стягнути з неї на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за його частку у будинковолодінні у розмірі 5 749 грн 52 коп.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 перешкоджає йому у користуванні належною йому частиною спірного будинку, просив встановити порядок користування спірним будинком та зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні цим нерухомим майном.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на вказаний вище житловий будинок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію за його частку у спільному майні у сумі 18 458 грн 77 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено порядок користування будинком АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_4 у користування кімнату 1-2, площею 15,80 кв. м; ОСОБА_3 виділено в користування кімнати 1-3, площею 11 кв.м, та 1-4, площею 12,20 кв. м. Кімнату 1-1, площею 14,40 кв. м, кухню ІІ, площею 9,20 кв.м, веранду І, площею 6,60 кв. м, кладову ІІІ, площею 4,80 кв. м, надвірні та господарські споруди та будівлі, а саме: сараї «Б», «В», вбиральню «Г», погріб «Д», колодязь питний № 4 залишено у спільному користуванні.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними та господарськими будівлями і спорудами за зазначеною вище адресою.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що частка ОСОБА_4 у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Крім того, ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок суду 15 тис. грн.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, апеляційний суд, урахувавши положення ст. 365 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_4 іншого житла, крім спірного будинку, та можливості для придбання іншого житла не має, коштів, одержаних в якості компенсації за частку у майні, недостатньо, а тому припинення права власності ОСОБА_4 на його частку у спірному будинку завдасть йому істотної шкоди. Крім того, частка ОСОБА_4 у спільному майні становить 9/20 частин, тобто майже половину і не є незначною.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Разом з тим, не можна погодитись з висновком апеляційного суду щодо встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод у користування жилим будинком.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 4 квітня 2013 року, що набрало законної сили, визнано право власності на 9/20 частин спірного будинку за ОСОБА_4, на 11/20 частин - за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, що відповідає їх розміру часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України наведене не врахував та не з'ясував, чи буде відповідати виділене у користування майно часткам сторін у праві власності, не мотивував, на підставі яких доказів встановлено саме такий порядок користування, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив сторонам їх право заявити клопотання про проведення експертизи для визначення порядку користування сторонами спільним будинком відповідно до їх часток.

Вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком залежить від вирішення вимог про встановлення порядку користування жилим будинком, від визначених часток сторін у праві власності в натурі, враховуючи, що між сторонами виник спір саме щодо цього.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування будинком не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод у користуванні жилим будинком скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик