УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ) ШумейкоА.П. щодо примусового виконання виконавчих листів № 521/5878/13-ц, виданих Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з неї на користь ОСОБА_6 моральної шкоди, судових витрат.

Вважаючи, що дії державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ є неправомірними, а постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 березня 2015 року за № № 47071804 та 47073160 були винесені із порушенням вимог закону, просила задовольнити скаргу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, ОСОБА_4 звернулась до суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної служби, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. При цьому обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документу, у якому зокрема має бути зазначено назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; місце проживання або перебування фізичних осіб, індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

У п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 зазначеного Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), врахували правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, а також роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та дослідивши матеріали виконавчого провадження, виходили із того, що на час розгляду скарги виконавче провадження № 47073160 закінчено згідно з постановою від 23 березня 2016 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із скасуванням рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Відхиляючи посилання заявника на порушення державним виконавцем вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме незазначення у виконавчих листах номера рішення, згідно з яким видано документ, суди вмотивовано виходили з того, що оскаржувані постанови містять обліково-статистичний номер цивільної справи № 521/5878/13-ц, а відсутність ідентифікаційного коду боржника у виконавчому листі не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідні судові рішення були чинними, виконавчі документи відповідали встановленим вимогам закону, зокрема ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних ухвал та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О. Писана