Справа № 466/8318/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарях с/з Папінко О.М., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, третя особа Львівська міська рада про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

09 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, який в подальшому уточнив та просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, а саме: з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку; визнати неправомірною фактичну відмову відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, що проявилася у наданні відписок на багато численні звернення; визнати протиправними вище перелічені дії відповідача з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку; зобов'язати відповідача вжити заходів щодо усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України; стягнути з відповідача на користь позивача: 13673 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят три) гривні відшкодування матеріальних збитків /шкоди/; 100000 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, 1100 (тисяча сто) гривень витрат на проведення замірів /матеріальних збитків/ шуму, а також 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень витрат на правову допомогу та представництво інтересів і 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3, володіє квартирою АДРЕСА_1 на правах приватної власності де проживає разом із дружиною ОСОБА_5. За адресою: АДРЕСА_2 по сусідству (навпроти його квартири) знаходиться відповідач - Львівський державний університет безпеки життєдіяльності на невідомих йому правах.

Кожного робочого дня, та у певні суботні дні, протягом навчальних семестрів, починаючи з 07.30 години з березня 2015 року, до кінця навчального семестру, і починаючи з другого вересня та до тепер в приміщенні його квартири АДРЕСА_1, при повністю зачинених вікнах, дуже гучно чути музику, що лунає у виконані оркестру Львівського Державного університету безпеки життєдіяльності під час ранкового стройового огляду на плацу.

Відповідач свідомо примушує позивача та його дружину слухати небажаний для них шум шляхом використання звуковідтворювальної та звукопідсилювальної апаратури у спосіб занадто сильно чутний у їх оселі як у денний, так і у нічний час.

З метою припинення порушення законодавства України, наведення громадського порядку позивач звернувся за телефоном 102 до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області з відповідною письмовою заявою про порушення Закону України №4004-12 від 24.02.1994 року та громадського порядку та тиші. Заяву прийнято та розглянуто працівником сектору дільничного інспектора міліції Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області 18.04.2015 р., реагування не було ніякого. Потім ще раз звернулись 15.05.2015 р. у канцелярію з метою надання результатів проведених вимірювань, на що у відповідь отримали: «Потрібно звернутися в санітарно - гігієнічну лабораторію Шевченківського району м. Львова для проведення заміру шумового навантаження та інфразвуку.

Судячи з того що музика оркестру не припиняла лунати, заважаючи спати позивачу, його родині та іншим мешканцям ОСОБА_3 зробив висновок, що або черговий працівник органу внутрішніх справ (Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області), який прийняв письмову заяву не зреагував у відповідності до інструкцій на заяву громадянина про порушення громадського порядку та законодавства України про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення або розмови дільничних з відповідачем, ані заходи місцевої влади (копії звернень та відповідей на них додаються) не дають жодного результату. Відповідач продовжує мордувати позивача із ще більшим завзяттям.

Вказує, що дружина позивача від систематичного недосипання та психологічного стресу відчула загострення проявів хронічного атопічного дерматиту. У самого позивача ж внаслідок недосипання з'явилась хронічна втома та знизилась працездатність, що призвело до зменшення продуктивності його діяльності як приватного підприємця.

Такими своїми діями відповідач порушує права і свободи позивача, а

саме:

Право на свободу (Шум, як сукупність звукових хвиль, створює фізичний тиск на людину, що вимірюється, крім іншого, децибелами в міжнародній системі одиниць. Закон забороняє будь-які форми фізичного та психологічного тиску на людину. Частина 1 ст. 29 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 288 Цивільного кодексу України гарантують право на свободу.

Свобода - це відсутність утисків та обмежень, можливість діяти на свій розсуд. Використовуючи звуковідтворювальну та звуко¬підсилювальну апаратуру, незалежно від часу доби і у спосіб чутний позивачу на їх подвір'ї та у їх оселі, відповідачі примушують позивача, проти його волі, слухати небажаний для нього техногенний шум, позбавляючи змоги це зупинити або змінити з метою якісного сприйняття інших звуків, що несуть важливу інформацію; з метою спілкування в родині, адже шуми відволікають та фізично перешкоджають розмові; з метою відпочинку тощо. Так само як позивач не має права примушувати відповідача до будь-яких дій, так само і вони не мають права примушувати ОСОБА_3 прослуховувати шуми на його території.

Інакше кажучи, відповідач не має права своїми діями (використанням звуковідтворювальної та звукопідсилювальної апаратури), викликати у позивача певні дії (прослуховування шуму) проти його волі, до того ж на їх території, адже сприйняття звуків є незалежним від нього біохімічним процесом. Він не може вимкнути сприйняття шумів, а тому примушений їх слухати.

Згідно листа №1/1389/01-09 від 28.04.2015 року Львівського державного університету безпеки життєдіяльності за підписом ректора вузу в якому позивача повідомлено про те, що Львівський державний університет безпеки життєдіяльності є вищим навчальним закладом України, який готує осіб начальницького складу (офіцерів) Державної служби України з надзвичайних ситуацій, і, в зв'язку з цим, крім відповідного законодавства, керується Статутами Збройних Сил України та Наказом ЛДУ БЖД № 81 від 29 серпня 2014 року «Про організацію внутрішнього розпорядку та регламенту функціонування університету на 2014-2015 навчальний рік». Також, згідно ст. 5 Наказу Міноборони України № 104 від 05 березня 2015 року «Положення про військово-музичні підрозділи Збройних Сил України» службова діяльність військово-музичного підрозділу полягає в музичному забезпеченні повсякденної діяльності військ (сил), військових ритуалів, церемоніалів, загально громадських, культурно-масових та спортивних заходів, а також у музичному забезпеченні навчального процесу військового навчального закладу.

Згідно Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 200, розподіл часу здійснюється згідно з розпорядком дня, який встановлює ректор Університету. Відповідно до ст. 201 цього Закону, в розпорядку дня має бути передбачений час для ранкового (стройового) огляду.

Конкретний час відповідачі не визначили і в статуті теж не визначено, тому і статут і правила внутрішнього розпорядку суперечать чинному законодавству України.

Однак, право відповідача на використання звуко¬відтворювальної та звукопідсилювальної апаратури тощо, а також прослуховувати шуми закінчуються там де починається право позивача на спокій та тишу у власному домі і така межа реально існує - це межа квартири позивача та прибудинкової території (території прилеглої до будинку № 24 (в т. ч. подвір'я).

Право на безпечне для життя й здоров'я довкілля, на усунення небезпеки, яка загрожує життю та здоров'ю, на екологічну безпеку, на безпечні для життя і здоров'я умови побуту та відпочинку. (Пункт 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначає шум фізичним фактором середовища життєдіяльності людини, що впливає або може впливати на здоров'я людини. Пункт 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визнає безпечними умовами для життя людини, гарантованими ч. 1 ст. 50 Конституції України, ч. 1 ст. 293 Цивільного кодексу України й п. «а» ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища», такий стан середовища життєдіяльності людини при якому відсутня небезпека шкідливого впливу його факторів на здоров'я людини. Частина 1 ст. 50 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» визначає екологічну безпеку як стан навколишнього природного середовища при якому забезпечується попередження виникнення небезпеки для здоров'я людини. Забезпечення екологічної безпеки, що гарантується ч. 2 ст. 50 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища», є обов'язком держави на підставі ст. 16 Конституції України. Пункт 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» дає право на безпечні для здоров'я і життя умови побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Статті 282 й 293 Цивільного кодексу України надають право вимагати припинення будь-якої діяльності фізичної особи, що призводить до забруднення довкілля. Стаття 104 Земельного кодексу України дає право громадянину, власнику або землекористувачу земельної ділянки, вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може вплинути на здоров'я людини.

Шум, за його наявності, - небезпечний, так само як і діяльність, щодо його поширення, що випливає зі змісту вище викладених норм законодавчих та нормативно-правових актів. Відповідач забруднює територію оселі, будинку та земельної ділянки, яка є прибудинковою територією небезпечними для життя і здоров'я шумами, що дає позивачу всі підстави вимагати від відповідачів унеможливити проникнення цих шумів на територію задля усунення загрози їх шкідливого впливу на здоров'я позивача та його сімї. Поширення відповідачами небезпеки у вигляді шуму, незалежно від його рівня і часу доби, на територію позивача є протизаконним, адже суперечить праву на безпечне для життя й здоров'я довкілля, на усунення небезпеки, яка загрожує життю та здоров'ю, на екологічну безпеку, на безпечні для життя і здоров'я умови побуту та відпочинку. Так само, як відповідач не має права кидати своє сміття, незалежно від його кількості, на подвір'я позивача, так само він не має права засмічувати подвір'я техногенним шумом, а саме своєю музикою незалежно від її стиля, тривалості і гучності звучання, часу доби.

Право на вільний розвиток особистості (Розвиток особистості триває безперервно, що обумовлено здатністю мозку до навчання. Накопичені знання у сукупності із отриманим досвідом формують особистість. Примушуючи позивача до прослуховування шуму проти його волі, відповідачі психологічно тиснуть на ОСОБА_3, викликають душевні хвилювання, а це пригнічує його активність, псує настрій, викликає стрес. В такому стані позивач не може жити повною мірою, а отже його розвиток, як особистостей, гальмується).

Право власності (Позивач має право користуватися своїм майном на власний розсуд, якщо це не перешкоджає правам інших громадян. Однак, коли відповідач примушує позивача до прослуховування шуму проти його волі, він вимушений залишати і подвір'я і будинок. Замість того, щоб відпочивати, спілкуватись чи працювати на подвір'ї або в домі, він вимушений ховатись від шуму, зачиняючи вікна у будинку, що все одно не рятую від шуму, а лише погіршує вентиляцію оселі, тим паче в літній час. Таким чином, відповідач перешкоджає позивачу у користуванні оселею - квартирою, будинком та земельною ділянкою прибудинкової території.

Право на добросусідство (ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України зобов'язує власників та землекористувачів земельних ділянок використовувати ці ділянки /власність (нерухоме майно)/ відповідно до їх цільового призначення й таким чином, щоб землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдавалось найменше незручностей (шумове забруднення, тощо). Це і є найголовніше правило добросусідства.

Натомість, примушуючи позивача та його сімю до прослуховування своєї музики протягом від 7:30 до 8:15 години кожного разу, відповідач завдає якнайбільше незручностей, адже систематично порушує умови проживання у власному домі, що заборонено Законом (ч. 6 ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 8.10.1992 р. №572).

Відповідач, своїми діями, створює багато незручностей для ОСОБА_3, в тому числі напружену обстановку у сім'ї, що згодом виливається у конфлікти, як наслідок психологічного та нервового перевантаження.

Використовуючи у денний і нічний час звуковідтворювальну і звукопідсилювальну апаратуру, у спосіб чутний на подвір'ї та у оселі, де він постійно мешкає, відповідач завдав йому моральної шкоди, яка полягає у душевних і фізичних стражданнях внаслідок порушення прав, свобод та законних інтересів позивача.

Крім того, позивач вказує і про порушення з боку відповідача вимог Ухвали Львівської міської ради № 3166 від 28.01.2010 р., а саме: вимоги та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжується утворенням шуму.

Окрім цього, як вказує ОСОБА_3, крім матеріальних збитків розмірі 13673грн., йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які він оцінює в сумі 100 000,00 грн.

Вказує, що шум, який створює університет, значно впливає на психологічний стан дружини позивача та самого позивача, викликає сильний головний біль, неврози, недосипання. Це завдало ОСОБА_3 глибокої душевної тривоги, притому, що дружина позивача за професією художник, вона працює в квартирі, її для роботи потрібен певний спокій, гармонія, крім того шум шкодить і фізичному стану здоров'я, значно погіршилося самопочуття позивача та його дружини.

Виходячи з того, що шум, який створює університет, не дозволяє позивачу працювати, вести скайп-конференції, його робота оплачується погодинно, через значний шум, ОСОБА_3 вчасно не приходить на роботу (через не висипання від шуму, головного болю), що значно зменшує його дохід та приносить втрачену вигоду його компанії, сімї та позивачу. Просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити.

Представники відповідача позов заперечили, підтримавши письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Просять у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі він проживає разом з дружиною ОСОБА_9.

Львівський державний університет безпеки життєдіяльності - відповідач по справі, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, тобто навпроти квартири позивача.

Львівський державний університет безпеки життєдіяльності є вищим навчальним закладом України, який готує осіб начальницького складу (офіцерів) Державної служби України з надзвичайних ситуацій, і, в зв'язку з цим, керується у своїй діяльності Статутами Збройних Сил України та Наказом ЛДУ БЖД № 81 від 29 серпня 2014 року «Про організацію внутрішнього розпорядку та регламенту функціонування університету на 2015-2016 навчальний рік».

Згідно ст. 5 Наказу Міноборони України № 104 від 05 березня 2015 року «Положення про військово-музичні підрозділи Збройних Сил України» службова діяльність військово-музичного підрозділу полягає в музичному забезпеченні повсякденної діяльності військ (сил), військових ритуалів, церемоніалів, загальногромадських, культурно-масових та спортивних заходів, а також у музичному забезпеченні навчального процесу військового навчального закладу.

Відповідно до ст. 200 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», розподіл часу здійснюється згідно з розпорядком дня, який встановлює ректор Університету.

Згідно ст. 201 цього Закону, в розпорядку дня має бути передбачений час для ранкового (стройового) огляду.

У відповідності до ст. 186 Закону України «Про Стройовий статут Збройних Сил України», кожний стройовий огляд закінчується проходженням підрозділу урочистим маршем і виконанням стройових пісень підрозділами. Відповідно до ст. 241 цього закону, за наказом командувача параду «РУШ», головний підрозділ починає рух стройовим кроком під бій малих барабанів та згідно ст. 243 закону, зведений оркестр починає грати марш. Площа навпроти фасаду Університету - стройовий плац, а плац призначений для проведення занять зі стройової підготовки, ранкової фізичної зарядки, військових мітингів та ритуалів тощо. Територія університету є огородженою, по периметру огорожі ростуть багатолітні дерева, які створюють шумоізоляцію території Університету. Військова музика, котру виконує духовий оркестр Університету - супроводжує стройове навчання й патріотично-естетичне виховання військ та інших військових формувань.

Вказані вище обставини також підтверджуються відповіддю на лист позивача, надану Ректором Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ОСОБА_10 та встановлені судом.

Крім того, згідно з наказом № 87од від 31.08.2015 р. "Про організацію внутрішнього розпорядку та регламенту функціонування університету на 2015-2016 навчальний рік", час відведений на ранковий стройовий огляд - розвід особового складу з 8 год. 45 хв. до 9 год. 00 хв. ранку, що не є нічним періодом як зазначає позивач, оскільки відповідно до санітарних норм від 03.08.1984 №3077-84 «Санітарні норми допустимого шуму в приміщення житлових та громадських будівель та на території житлової забудови», нічним часом вважається час з 23 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. ранку. Також зазначені заходи, тобто військова музика, котру виконує духовий оркестр Університету проводяться у весняно - осінній період під час сприятливих погодніх умов та без використання звукопідсилюючої апаратури. Окрім цього, після звернень позивача ОСОБА_3, на засіданні ректорату Львівського державного університету безпеки життєдіяльності було враховано прохання позивача та прийнято рішення про внесення змін до розпорядку дня та перенесення та перенесення на пізніший час, а саме 09 год. 00 хв. - проходження особового складу урочистим маршем по території навчального закладу.

З Протоколу №1/16-1 від 11.09.2015 року проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку, складеного ПрАТ НВПП «Енергомонтажвентиляція» в квартирі АДРЕСА_1, де проживає позивач, вбачається, що рівень шуму перевищує допустимі рівні згідно вимог санітарних норм № 3077-84 «Санітарні норми допустимого шуму в приміщеннях житлових і громадських будівель та на території житлової забудови». Проте дослідження проводилось у квартирі позивача без представників Львівського державного університету безпеки життєдіяльності - відповідача по справі. Також у п. 1 Приміток санітарних норм № 3077-84 «Санітарні норми допустимого шуму в приміщеннях житлових і громадських будівель та на території житлової забудови» зазначено, що: допустимі рівні шуму від зовнішніх джерел в приміщеннях встановлюються при умові забезпечення нормативної вентиляції приміщень - при відкритих форточках, фрамугах, вузьких створах вікон, тобто усі дослідження даного протоколу, що проводились при закритих фрамугах не відповідають зазначеним вище санітарним нормам № 3077-84 «Санітарні норми допустимого шуму в приміщеннях житлових і громадських будівель та на території житлової забудови».

Крім того, дослідження які проводились при відкритих фрамугах в Т.3 та Т.4, відповідно мають 345 та 354 заміри, що є недостатнім, оскільки відповідно до санітарних норм №3077-84, особа, що проводить заміри за 30 хв. зобов'язана зробити 360 замірів і тільки тоді може визначати еквівалентний рівень шуму.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров'я людини чи на здоров'я майбутніх поколінь.

Статтею 24 цього Закону встановлено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об'єкти): 1) жилих будинків і прибудинкових територіях; 2) лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури;3) готелів і гуртожитків;4) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу;5) інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;6) парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків. Шум на захищених об'єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби. У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об'єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" також, встановлено, що сільські, селищні, міські ради затверджують правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, якими з урахуванням особливостей окремих територій (курортні, лікувально-оздоровчі, рекреаційні, заповідні тощо) установлюються заборони та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжуються утворенням шуму, а також установлюється порядок проведення салютів, феєрверків, інших заходів із використанням вибухових речовин і піротехнічних засобів. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Крім того, відповідно до статті 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях. Проте, позивачем не надано суду постанови про накладення на відповідальну особу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності адміністративного стягнення за ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, відповідно до пункту 1 Положення про державну санітарно-епідеміологічну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 р. № 1218 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2004 р. № 1273) державна санітарно-епідеміологічна служба України є системою органів, установ, закладів, частин і підрозділів, діяльність яких спрямовується, зокрема на запобігання шкідливому впливу на стан здоров'я і життя людей факторів середовища життєдіяльності, здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду щодо безпеки для життя і здоров'я людини продукції та середовища життєдіяльності. Крім того, державна санітарно-епідеміологічна служба України видає обов'язкові для виконання постанови, розпорядження, висновки, приписи з питань усунення або обмеження шкідливого впливу на стан здоров'я і життя людини факторів середовища життєдіяльності (абзац одинадцятий пункту 4 вказаного вище Положення).

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано доказів того, що відповідачем порушено законодавчі та інші нормативно-правові акти з питань санітарних норм допустимого шуму в частині використання оркестру для супроводу проходження навчальних підрозділів під час ранкового стройового огляду на плацу, відтак не доведено порушення Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності прав позивача.

На підставі вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні не було доведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачами охоронюваних прав та інтересів позивача та у зв'язку із ненаданням позивачем належних доказів на підтвердження свої вимог, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, а саме: з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку; визнати неправомірною фактичну відмову відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, що проявилася у наданні відписок на багато численні звернення; визнати протиправними вище перелічені дії відповідача з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку; зобов'язання відповідача вжити заходів щодо усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

За положеннями ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлена вимога про відшкодування матеріальних збитків в сумі 13673 грн. є безпідставною та необґрунтованою, а відтак такою, що не підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, то у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки в судовому засіданні не доведена вина відповідача Львівського державного університету безпеки життєдіяльності у перевищенні допустимого рівня шуму, чим порушено право позивача на тишу, то у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169 ч.4, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ЗУ «Про Стройовий статут Збройних сил України» Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, третя особа Львівська міська рада, щодо визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, а саме: з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку, також визнання неправомірною фактичну відмову відповідача щодо невжиття заходів усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України, що проявилася у наданні відписок на мої багато численні звернення, крім того, визнання протиправними вище перелічені дії відповідача з використання музичного оркестру та звуковідтворювальної апаратури - грубого порушення вимог законодавства України з питань Санітарних норм допустимої гучності звучання звуковідтворювальних і звукопідсилювальних пристроїв у закритих приміщеннях та на відкритих майданчиках та громадського порядку, щодо зобов'язання відповідача вжити заходів щодо усунення всіх вищевказаних порушень норм чинного законодавства України; а також щодо стягнення з відповідача на користь позивача: 13673 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят три) гривні відшкодування матеріальних збитків /шкоди/, 100000 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, 1100 (тисяча сто) гривень витрат на проведення замірів /матеріальних збитків/ шуму, а також 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень витрат на правову допомогу та представництво інтересів і 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні витрат по сплаті судового збору - відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук