Справа № 310/3422/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті його дружини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 15 березня 2016 року в м.Донецьку. В обґрунтування заяви зазначив, що 17.03.2016р. ним було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане в так званій ДНР. У травні 2016р. заявник звернувся до відділу ДРАЦС по м. Бердянську з заявою про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 українського зразка. Однак 19.05.2016р. йому було відмовлено у здійснені реєстрації смерті дружини на підставі того, що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відповідно не може вважатися підставою для державної реєстрації смерті громадянина. Встановлення факту смерті дружини необхідно йому для проведення державної реєстрації смерті на території України, оформлення спадщини і отримання допомоги на поховання.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав посилаючись на обставини, які викладені в ній. Просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.8) .

Оригінал паспорту ОСОБА_2 був вилучений у заявника під час видачі свідоцтва про смерть на території так званої ДНР.

Заявник вказує на те, що його дружина померла в м.Донецьку 15 березня 2016 року.

Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області листом від 19.05.2016 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 через те, що предявлене заявником свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, заявник надав суду оригінал свідоцтва про смерть № 288, яке видане йому на території так званої Донецької народної республіки, довідку про причину смерті №79 від 16.03.2016 року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги №9 м. Донецька, свідоцтво про народження, копію паспорту, пенсійне посвідчення ОСОБА_2, довідку до акту огляду МСЕК від 25.08.2015 року про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності по онкології.

При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації особистих немайнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,208-209,213-215,256-259, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Софіївка, Бердянського району Запорізької області, Україна, померла 15 березня 2016 року в м.Донецьк, Україна.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня його отримання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

СуддяОСОБА_3