АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівМахлай Л.Д., Левенця Б.Б.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року у задоволенні позву відмовлено. /а.с. 88-91/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що вона своєчасно звернулась з завою від 09.07.2015 р. про повернення банківського вкладу, а самовільно встановивши обмеження щодо розпорядження належними їй коштів, відповідач порушив права вкладника, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 02.09.2014 р. у справі №3-80гс14. У випадку перерахування коштів вкладника на поточний банківський рахунок вкладника, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку не є виконаними, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 25.12.2013 р. у справі №6-140цс13. Також зазначила, що не заслуговують на увагу посилання суду першої інстанції про запровадження у банку тимчасової адміністрації, оскільки відповідно до ст. 1074 ЦК України випадки обмеження права клієнтів щодо розпорядження грошовими коштами, можуть бути передбачені у спеціальному законі, зокрема у ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що обмеження, встановлені під час тимчасової адміністрації не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників, а вказаний закон не скасовує право звернення до суду за захистом своїх прав. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

№ справи 761/22798/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7994/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулова А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка з'явилась у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 09.12.2014р. між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 300937/76981/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 7 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок в розмірі 11710,00 доларів США, з відсотковою ставкою - 11,5 % річних, строком з 09.12.2014р. по 09.07.2015р.

09.07.2015 р. ОСОБА_6 зверталася до банку із заявою про повернення грошових коштів за Договором-заявою /а.с. 9/, однак відповідач кошти за вище вказаним договором в не повернув, станом на 18.02.2016 р. залишок по депозитному рахунку за Договором-заявою № 300937/76981/7-14 складає 3235,47 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якою передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов'язань. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Встановивши, що ОСОБА_6 була включена до переліку вкладників для отримання відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми 200 000,00 грн. та отримала вказані кошті у відділенні банка-агента ПАТ «ПУМБ», що підтверджується банківською випискою, а відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінаси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо самовільного встановлення банком обмеження щодо розпорядження належними ОСОБА_6 коштами, колегія суддів не приймає як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого обмеження апелянта в розпорядженні коштами, та обмеження права на судовий захист, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки суд захищає права фізичних осіб лише у спосіб, визначений законами України, в даному випадку спеціальним ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до заяви про включення до реєстру кредиторів, ОСОБА_6 визнано кредитором банку, включено до четвертої черги з вимогами на суму 76 080, 62 грн. / а.с.82,/, а суму у розмірі 200 000 грн. вже було отримано нею в порядку виконання норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» / а.с.69/, що свідчить про те, що ОСОБА_6 обрано саме такий спосіб захисту своїх прав.

В даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції приймає також до уваги висновок сформульований Верховним Судом України у правовій позиції від 20.01.2016 року у справі № 6-2001цс15, згідно з якою в разі, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, вказане унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: