Справа № 201/9410/16-ц
Провадження № 2/201/2291/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 грудня 2016 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Г.) звернулася до суду із позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2І.)про захист авторських прав.

В обґрунтування цього позову з урахуванням уточнень, які були надані через канцелярію суду 07 грудня 2016 року, представник позивача зазначив, що 21 лютого 2016 року у магазині продажу книг, газет та канцелярських товарів, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Ширшова, 7Б, в ТЦ «Новий Центр», де господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2, зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження товару магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Поющая тетя…», та календаря сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Игры на раздевание». Реалізація товарів підтверджується товарним чеком від 21 лютого 2016 року із відбитком печатки цього підприємця, а також відеозаписом, що був зроблений під час придбання товару уповноваженою особою.

10 листопада 2016 року у тому ж магазині за участі свідків було зафіксовано публічний показ шляхом публічної пропозиції продажу, а також розповсюдження товару - магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Я не волк…». Реалізація товару, а також публічний показ обєктів авторського права підтверджується актом фіксації публічного показу та розповсюдження продукції № 11.10.16, та відеофіксацією.

Представник позивача також посилається на те, що у 2008 році позивач своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва, а саме картини під назвами «Поющая тетя…», «Игры на раздевание», «Я не волк…», що підтверджується підписом позивача у нижньому лівому куті оригінальних примірниках твору, а також свідоцтвом № 54869 від 20 травня 2014 року.

Оскільки відповідачем було порушено Закон України «Про авторське право і суміжні права», а саме розповсюдження контрафактної продукції та публічний показ обєкта авторських прав без дозволу позивача, представник позивача просить суд захистити авторські права ОСОБА_1 порушені шляхом розповсюдження контрафактного товару фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 при реалізації 21 лютого 2016 року контрафактних товарів магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Поющая тетя…», та за фактом реалізації 10 листопада 2016 року магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Я не волк…», та стягнути з відповідача на її користь суму компенсації у розмірі 16 000,00 грн.

Представник позивача надав до суд заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і це підтверджується зібраними у справі доказами, що у 2008 році ОСОБА_1 своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва, а саме картини під назвами «Поющая тетя…», «Игры на раздевание», «Я не волк…», що підтверджується підписом позивача у нижньому лівому куті оригінальних примірників творів, а також свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № 54869 «Збірка творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_1 за 2008 рік» від 20 травня 2014 року, афідевіт заявою від 02 грудня 2014 року (а.с. 41, 42, 46, 47, 49).

Як встановлено також судом і перевірено судом шляхом перегляду долученого до матеріалів справи відеозапису, зробленого уповноваженою особою позивача, 21 лютого 2016 року у магазині продажу книг, газет та канцелярських товарів, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Ширшова, 7Б, в ТЦ «Новий Центр», де господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2, зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження товару магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Поющая тетя…», та календаря сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Игры на раздевание». Реалізація товару підтверджується товарним чеком від 21 лютого 2016 року із відбитком печатки цього підприємця та відеофіксацією (а.с. 12, 52).

10 листопада 2016 року у тому ж магазині за участі свідків було зафіксовано публічний показ шляхом публічної пропозиції продажу, а також розповсюдження товару - магніту сувенірного, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «Я не волк…». Реалізація товару, а також публічний показ обєктів авторського права підтверджується актом фіксації публічного показу та розповсюдження продукції № 11.10.16 та відеофіксацією (а.с. 43, 53).

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Положеннями ч. 2 статті 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), як це встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

За приписами ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Під час розгляду справи, доказів, які б свідчили про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на розповсюдження - показ, реалізацію творів ОСОБА_1 надано не було.

Факт того, що саме ця особа розповсюджувала та здійснювала продаж цього товару підтверджується товарним чеком, що був виданий уповноваженій особі при продажу товару, на якому міститься печатка ФОП ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

При цьому ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про порушення авторського права позивача.

Положеннями п. г ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено право автора подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пленум Верховного Суду України у п. 42 своєї постанови «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснив, що при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

При цьому відповідно до положень згідно п. г ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Водночас як розяснено у п. 42 наведеної постанови Верховного Суду України розмір компенсації визначається судом виходячи із позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Розмір заробітної плати встановлений у ст. 8 Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на час розгляду справи складає 1600,00 гривень.

Згідно із п. 20 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. У зв'язку з цим звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК, главою 75 ЦК, і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним. Наприклад, особа, придбавши картину, фотографії тощо, стає їх власником, проте не набуває авторських прав на такі твори.

Також у абзаці 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Ураховуючи зазначене, законність використання об'єкта авторського права зобов'язаний довести саме відповідач.

У матеріалах справи містяться копії образотворчого твору, каталог робіт ОСОБА_1Г, товарний чек, виданий в магазині, який містить печатку ФОП ОСОБА_2, із зазначенням найменування товару магніту за ціною 12 грн. за 1 шт.

За встановлених обставин, беручи до уваги наявність доказів, наданих представником позивача, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту способом зазначеним у позові, а саме стягненням на користь ОСОБА_1 з відповідача компенсації у розмірі 16 000,00 грн.

Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60,74, 76, 77, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав задовольнити.

Захистити авторські права ОСОБА_1 порушені шляхом розповсюдження контрафактного товару фізичною особою підприємцем ОСОБА_2при реалізації 21 лютого 2016 року контрафактного товару сувенірного магніту, в якому було використано твір під назвою «Поющая тетя…» від 2008 року, 10 листопада 2016 року сувенірного магніту, в якому було використано твір під назвою «Я не волк» від 2008 та стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму компенсації у розмірі 16 000,00 (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.) грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 580,00 грн. (пятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П.Ходаківський