_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/50/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Дельта банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаметра. ОСОБА_2», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та зобов'язання виконати споживчий договір, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи на стороні позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головне Одеське обласне управління по справам захисту прав споживачів, Національний банк України, про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, суд, -

встановив:

13.08.2013 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 659 707,13 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно квартиру, що складається з 2 житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути пропорційно з відповідачів судовий збір.

Під час розгляду справи представник позивача ПАТ «Дельта Банк» 18.11.2014 року надав заяву про зміну предмету позову, зменшивши коло відповідачів лише до ОСОБА_1, з якого просить стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі № 0 від 09.11.2006 року у розмірі 97 118,95 дол. США, що в еквіваленті складає 1437770,78 грн. При цьому позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 0 від 09.11.2006 року виникла заборгованість станом на 11.11.2014 року у розмірі 97 118,95 дол. США, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

26.05.2014 року ОСОБА_1 надав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій просить визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» недійсним, зобовязати ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» виконати споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04.04.2014 року. При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що виписка з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року не містить посилання на № 0 від 09.11.2006 року, тому позивач за зустрічним позовом вважає ПАТ «Дельта Банк» неналежним позивачем. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що задля погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанком» ним було укладено із ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04.04.2014 року, на виконання якого ОСОБА_1 було здійснено перший платіж. Однак, на підставі п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» як сторона договору відмовляється від виконання зобовязань.

10.11.2014 року ОСОБА_5 надала зустрічну позовну заяву до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», треті особи на стороні позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головне Одеське обласне управління по справам захисту прав споживачів, Національний банк України, в якій просить визнати договір про надання споживчого кредиту від 09.11.2006 року № 0, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 недійсним; визнати іпотечний договір від 09.11.2006 року, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 недійсним. При цьому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилається на те, що при наданні Банком кредиту в іноземній валюті, а також здійснення платежів на погашення кредиту та сплати відсотків було грубо порушено законодавство. Позивач зазначає, що умови договору є несправедливими.

До судового засідання 15.06.2016 року представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник у заяві вказує, що підтримує пояснення, надані у судовому засіданні 18.05.2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 18.05.2016 року заперечував проти задоволення первісного позову ПАТ «Дельта Банк», та просив задовольнити його зустрічний позов та зустрічний позов ОСОБА_5 В подальшому до судового засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву нового представника відповідача ОСОБА_6 про відкладення судового засідання на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в інших судових справах в Апеляційному суді м. Києва.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 від 10.11.2014 року про розгляд справи за її відсутності /том 1 а.с. 146/, однак в подальшому 25.09.2015 року ОСОБА_5 надала до суду заяву про відмову від заяви від 10.11.2014 року, та просила повідомляти її про часту та дату усіх судових засідань по справі /том 2 а.с. 223/.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 ПАТ «УкрСиббанк» до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Треті особи на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ОСОБА_3, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представники третіх осіб на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 Головного Одеського обласного управління по справам захисту прав споживачів, Національного банку України до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обовязки.

Суд враховує, що відповідачами по справі неодноразово, а саме шість разів, оскаржувалася ухвала Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року про відкриття провадження по справі /том 1 а.с. 72-73, 92, 126-127, 192-193, 267-268, том 2 а.с. 22/. При цьому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.05.2015 року /том 1 а.с. 192-193/ встановлено зловживання відповідачем ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, що направлене на затягування розгляду даної справи.

Окрім того, суд зазначає, що з часу перебування даної справи у проваджені суду представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 здійснював ОСОБА_7 При цьому, у судовому засіданні 18.05.2016 року за особистої участі відповідача ОСОБА_1 за його клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи, судом було оголошено перерву. Проте, в період між судовими засіданнями на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про допуск ОСОБА_6 до участі у справі в якості представника відповідача, а також надійшла заява безпосередньо ОСОБА_6 про відкладення судового засідання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч положень ч. 3 ст. 27 ЦПК України сторона відповідача, вчиняючи дії, спрямовані на затягування розгляду справи, не добросовісно здійснює свої права та виконує процесуальні обовязки.

При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 27.08.2013 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути її за відсутності відповідача, неявка якого визнана судом неповажною.

З урахуванням того факту, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, а відповідачі зловживають своїми процесуальними правами, та в звязку з тим, що первісний та зустрічні позови є взаємоповязаними, суд вважає можливим розглянути справу по суті на підставі наявних доказів за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які є позивачами за зустрічним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 09.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 65 000 дол. США строком до 09.11.2016 року із відсотковою ставкою 11,3 % річних /а.с. 6-18/.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань 09.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким іпотекодавці передали іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 19-23/.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів позичальнику.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» /який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»/ та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно виписки із вказаного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 0 від 09.11.2009 року, що вбачається із дослідженого судом акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами /а.с. 37-39/.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобовязання, чим порушив умови договору, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту № 0 від 09.11.2009 року. Так, станом на 11.11.2014 року заборгованість за вказаним договором становить 97 118,95 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1437770,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 754499,84 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 46153,78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 683270,94 грн. /а.с. 164-165/.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтована та доведена.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», та зобовязання ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» виконати споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04.04.2014 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» /який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»/ та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно виписки із вказаного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 0 від 09.11.2009 року, що вбачається із дослідженого судом акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами /а.с. 37-39, 228-253/.

Таким чином, доводи ОСОБА_1, що виписка з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року не містить посилання на № 0 від 09.11.2006 року, та як наслідок неналежність позивача ПАТ «Дельта Банк», простовуються дослідженими судом матеріалами справи.

Судом досліджено споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою, укладений 04.04.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2». Відповідно до умов вказаного договору, предметом договору є надання виконавцем послуг, спрямованих на розрахунок із ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 09.11.2009 року. Пунктом 2.1.1 вказаного договору, замовник зобовязується своєчасно з 1 по 20 число кожного місяця виконувати обовязок по сплаті Загального платежу, який складається із Чистого платежу та Адміністративних витрат /а.с. 209/.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд зазначає, що всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано доказів належного виконання ОСОБА_1 умов цього договору, як і не надано доказів ухилення відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Діаметра. ОСОБА_2» від виконання взятих на себе зобовязань по договору про надання послуг по розрахунку із банківською установою.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані, недоведені та безпідставні.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09.11.2006 року № 0 та іпотечного договору від 09.11.2006 року, суд зазначає наступне.

Як на підставу недійсності договору про надання споживчого кредиту від 09.11.2006 року № 0 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилалася на неправомірність надання кредиту в іноземній валюті та несправедливість умов договору.

Суд не приймає доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5, що надання кредиту за кредитним договором в іноземній валюті не відповідає вимогам чинного законодавства. Оскільки, законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, зокрема, є: Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Закон України «Про Національний банк України», постанови Національного банку України. Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

Дійсно, іноземна валюта, що належить до валютних цінностей, відноситься до речей, обмежених (але не заборонених) у господарському обороті, і для них державою встановлені особливі правила використання. Але ні Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ні жоден з інших нормативно-правових актів не передбачали прямих обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті фізичним особам станом на дату укладання кредитного договору, а саме на 27.12.2006 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом; виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Тобто, закон допускає вираження зобов'язання та його виконання в іноземній валюті.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Із норм ст. ст. 524, 533 ЦК України випливає, що грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у гривнях; сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом.

Аналіз положень ст. 47 та ст. 49 ЗУ «Про банки банківську діяльність», ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

Крім того, зазначена позиція викладена у ч. 10 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якій роз'яснено законність укладення кредитних договорів фінансовими установами в іноземній валюті у випадках та порядку, передбачених чинним законодавством.

Положеннями абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України про розгляд цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2013 року розяснено, що суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Таким чином, враховуючи розяснення абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму суд вважає, що посилання ОСОБА_5 на неправомірність надання кредиту в іноземній валюті, є безпідставними та необґрунтованими.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Статтями 6, 627 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Пунктом 9.13 договору про надання споживчого кредиту від 09.11.2006 року № 0 визначено, що підписання даного Договору позичальником свідчить, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, на момент укладення договору кожна із сторін в однаковій мірі несла валютні ризики відповідно до умов, передбачених договором. В момент укладання кредитного договору сторони повинні були та могли передбачати коливання курсу валют, виходячи із загальної ситуації в Україні. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Відтак, девальвація гривні знаходиться поза межами контролю банка.

Так, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті (доларах США) в 2006 році з остаточною датою повернення кредиту у 2016 році. Очевидним є факт того, що протягом цього часу можливе коливання курсів валют, а нехтування цим фактом є необачною поведінкою з боку сторони по договору.

Тому, укладаючи кредитний договір, позивач цілком мав усвідомлювати можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів.

Таким чином, всі сторони за кредитним договором могли та повинні були розумно передбачити під час укладення зазначеного договору ймовірну зміну та коливання курсу валют.

При укладанні договору та визначенні їх умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини за яких він буде виконуватися.

З урахуванням вказаного, посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 на несправедливість умов договору не заслуговують на увагу. При цьому суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не являється стороною договору № 0 від 09.11.2009 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» /правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»/ та ОСОБА_1

Відносно визнання недійсним іпотечного договору від 09.11.2006 року, суд зазначає, що всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 не надано жодних доказів з часу пред'явлення зустрічного позову, а саме 10.11.2014 року. При цьому суд зазначає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_5 не містить жодного посилання на обставини, з якими ОСОБА_5 повязує недійсність іпотечного договору, окрім самої вимоги у прохальній частині зустрічного позову. Окрім того, не зявившись жодного разу до судового засідання ОСОБА_5, суд був позбавлений можливості визначити підставу недійсності іпотечного договору від 09.11.2006 року.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ «Дельта Банк» в редакції від 17.11.2014 року /том 1 а.с. 161-162/ підлягає задоволенню, так як обґрунтований та доведений, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані, безпідставні та недоведені.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України про розгляд цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2013 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі № 0 від 09.11.2006 року у розмірі 97 118,95 дол. США /девяносто сім тисяч сто вісімнадцять доларів США 95 центів/, що в еквіваленті складає 1 437 770,78 грн. /один мільйон чотириста тридцять сім тисяч сімсот сімдесят гривень 78 копійок/, яка складається із заборгованість за кредитом - 50 965,17 дол. США /пятдесят тисяч девятсот шістдесят пять доларів 17 центів/, що еквівалентно по курсу НБУ становить 754499,84 грн. /сімсот пятдесят чотири тисячі чотириста девяносто дев'ять гривень 84 копійки/; заборгованість по процентам за користування кредитом 46153,78 дол. США /сорок шість тисяч сто пятдесят три долари США 78 центів/, що еквівалентно по курсу НБУ становить 683270,94 грн. /шістсот вісімдесят три тисячі двісті сімдесят гривень 94 копійки/.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , судовий збір у розмірі 3441,00 грн. /три тисячі чотириста сорок одна гривня 00 копійок/.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаметра. ОСОБА_2», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та зобов'язання виконати споживчий договір, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи на стороні позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3, Головне Одеське обласне управління по справам захисту прав споживачів, Національний банк України, про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.