У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про розірвання кредитного договору.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 29 травня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого йому надано кредит у сумі 50 000 доларів США строком до 29 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. За договорами купівлі-продажу, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ПАТ «Альфа-Банк». Позивач вказував на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладені договору, що є підставою для розірвання кредитного договору. Зазначав, що на даний час він припинив займатись підприємницькою діяльністю, у нього на утриманні знаходяться хворі батьки похилого віку, що позбавляє його можливості виконувати належним чином зобов'язання за кредитним договором. А тому позивач просив суд розірвати кредитний договір від 29 травня 2008 року, укладений між ним та банком.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 2202/0508/88-028, згідно із умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 50 000 доларів США на строк до 29 травня 2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі. У свою чергу позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 11,9 % річних за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. За договорами купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» набуло права вимоги, як кредитор до позичальників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, позичальником за яким є позивач.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем не доведено наявність чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору, обґрунтовано дійшли висновку про відмову у позові.

При цьому посилання заявника на настання економічної кризи та утримання своїх батьків судом не приймаються, оскільки в сукупності з іншими обставинами не можуть вказувати на істотні зміни, якими сторони керувалися під час укладання договору, крім цього сторони договору досягли згоди за усіма його істотними умовами.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О.Карпенко