Справа № 219/9262/16-ц
Провадження № 2/219/4326/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Котинської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травмив розмірі 8000 грн. Посилаючись на те, що позивач працював на різних посадах у відповідача. 03 жовтня 1988 року під час виконання роботи з ним трапився нещасний випадок: майстром ОСОБА_2 було видане усне завдання пресувальнику ОСОБА_1 на пресування виробів на пресі № 4. О 05 годині 00 хвилин позивач вирішив допомогти лафетнику ОСОБА_3 заштовхнути вагонетку до сушил № 7, під час чого стійкою вагонетки до дверець сушки був притиснутий та травмований другий палець лівої руки позивача. Висновком МСЕК вперше 06 квітня 1999 року позивачу встановлено 5 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково. У зв'язку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача у нього погіршилося здоров'я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він не може повноцінно виконувати буденні вправи пошкодженою кінцівкою, якою він не може ціпко тримати предмети, відчуває млявість, у зв'язку з чим йому постійно приходиться проходити лікування, на що він змушений витрачати немалі кошти, він також постійно відчуває моральні страждання, через певні фізичні вади кінцівки та у зв'язку з травмою, він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушенні його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що у нього з'явилось почуття тривоги перед майбутнім. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці він втратив 5 % своєї працездатності та вимушений з цим жити. Згідно акту розслідування нещасного випадку причинами нещасного випадку є несправність ел. лафету. Також зазначив, що втрата його здоров'я є для нього незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання. Також зазначає, що здоров'я людини є найвищою соціальною цінністю, та те що він втратив його на виробництві, тобто поніс значні моральні страждання, які носять тривалий характер. Професійне захворювання, яке потягнуло за собою втрату його працездатності у розмірі 5 %, спричинивши йому суттєву моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 8000 грн. Просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з'явився, його представником за довіреністю ОСОБА_4 на адресу суду направлено заяву, в якій він просить розглядати справу за його та позивача відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

До судового засідання представник відповідача Корнєйчук С.Д., яка діє на підставі перевірених судом повноважень, в судове засідання також не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу без її участі з урахуванням заперечень на позовну заяву, наданих нею раніше. З заперечень на позовну заяву, наданих представником відповідача, вбачається, що з матеріалів розслідування нещасного випадку відомо, що 03 жовтня 1988 року під час роботи з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок чого був травмований другий палець лівої руки. 06 квітня 1999 року позивачу вперше за актом МСЕК встановлено 5 % стійкої втрати працездатності. Згідно виписки з протоколу засідання комісії з питань охорони праці ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 12 жовтня 1999 року, ступінь провини позивача встановлена 50 %. При працевлаштуванні на роботу позивача було проінформовано про умови праці, наявність на робочому місці шкідливих та небезпечних факторів, їх можливих наслідків. Вина підприємства в нещасному випадку є формальною, адже позивачем пройдено всі необхідні інструктажі та навчання з охорони праці, зокрема: 10 грудня 1985 року інструктаж вводний; з 08 серпня 1988 року навчання за професією (освітою), при виконанні якого стався нещасний випадок; 21 жовтня 1977 року атестація; з 20 серпня 1977 року по 20 жовтня 1977 року перевірка знань (для робіт підвищеної небезпеки). Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності моральної шкоди та обґрунтування його розміру, розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 позивачем визначено безпідставно, зазначена сума завищена і не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Наданий позивачем Акт за формою Н-1 не є безперечним доказом завдання йому саме моральних страждань та є підставою для відшкодування матеріальної шкоди, яка повністю відшкодована. У зв'язку з наведеним, позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми в розмірі 500 гривень.

На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 14 грудня 1982 року по 01 жовтня 1989 року працював на різних посадах, звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.13-14).

Під час роботи на підприємстві Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з позивачем 03 жовтня 1988 року стався нещасний випадок, що підтверджується копією акту про нещасний випадок від 03 жовтня 1988 року та яким встановлено, що причиною цього нещасного випадку є недостатній несправність електричного лафету (а.с.8-9).

Згідно копії виписки із акту МСЕК № 050782 від 06 квітня 1999 року позивачу ОСОБА_1 у зв'язку з травмою, яка відбулась 03 жовтня 1988 року, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 5 % без визнання позивача інвалідом (а.с.41) .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1/. Визнання права; 2/.визнання правочину недійсним; 3/.припинення дії, яка порушує право; 4/.відновлення становища, яке існувало до порушення; 5/.примусове виконання обов'язку в натурі; 6/.зміна правовідношення; 7/.припинення правовідношення; 8/.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9/.відшкодування моральної (немайнової) шкоди….

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці…

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» (надалі Закон) від 15.05.1996р. охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Згідно ст. 4 Закону державна політика в галузі охорони праці базується на принципах:

- пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці;

- підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технологічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці;

- соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; тощо.

Згідно ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає йому відшкодуванню на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, який діяв станом на 23 листопада 1995 року, тобто час первинного встановлення позивачу втрати працездатності по професійному захворюванню, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних заробітних плат незалежно від інших будь-яких виплат.

Також суд вважає, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до абз.1 ч.1 ст. 83 ЦК України 1960 року не застосовуються.

З набранням чинності ЦК України 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України.

Згідно ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суми на відшкодування шкоди мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. ЖЮ-рп/2008 також підтверджено право на відшкодування моральної шкоди потерпілими на виробництві за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11 та від 25 травня 1998 р. № 15, від 24.10.2003р. №9) "Вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування професійних захворювань, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом втрати позивачем працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач.

Суд вважає, що отримавши травму, позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід'ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров'я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров'ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, ступень вини відповідача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновком МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 5%, травма на виробництві, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на його користь з відповідача 2000 грн..

Доводи представника відповідача з приводу відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, обґрунтування її розміру суд вважає необґрунтованими, некоректними та такими, що не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи викладеними вище, та не приймає за основу при ухваленні даного рішення.

На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.5, 15, 16, 23, 83 ЦК України, ст. ст. 3, 43, 58 Конституції України, ст. 1, 4 ЗУ «Про охорону праці», ст. 2, 153, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84500, Донецька область, м. Часів Яр, вул. Комсомольська, 1, р/р 0589 в Краматорському РУ ПАТ КБ Приватбанк, МФО 335548, , ІПН 26) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Павлівка, Артемівського району, Донецької області, моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84500, Донецька область, м. Часів Яр, вул. Комсомольська, 1, р/р 0589 в Краматорському РУ ПАТ КБ Приватбанк, МФО 335548, , ІПН 26) судовий збір на користь держави в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

05.12.2016

Суддя О.А.Брежнев