Справа № 489/2280/16-ц
Номер провадження 2/489/1545/16
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частку земельної ділянки,

встановив

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторонам на праві спільної власності належить земельна ділянка. Вказує, що таке сумісне право створює проблеми при реалізації права на будівництво і реконструкцію, на право продати чи подарувати нерухоме майно.

Позивач просив суд визначити долі в спільній сумісній власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, позивачу - 48/100=257,3 кв.м., відповідачу - 52/100=278,7 кв.м.; визнати за позивачем право власності на 48/100 часток або 257,3 кв.м та за відповідачем - 52/100 часток або 278,7 кв.м спірної земельної ділянки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог посилаючись на те, що між сторонами відсутній спір, бо до відповідача з пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору не звертались і у випадку задоволення вимог на неї буде покладено судові витрати в повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.02.2007 власниками земельної ділянки площею 536 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1. У вказаному Акті зазначено двох співвласників (позивача та відповідача) без визначення часток кожного.

Відповідно до заяви №3178 позивач надав свою згоду оформлення державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2. Зазначив, що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін.

Як вбачається з технічного паспорту на садибний будинок за адресою: АДРЕСА_1 розмір частки відповідача - 52/100; розмір частки позивача - 48/100.

Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 19.12.1988 позивачу належить 15/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з договором купівлі-продажу від 10.12.2004 позивач придбав у власність 33/100 часток вказаного домоволодіння.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Правилами статті 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

З частин 4 та 5 статті 89 Земельного кодексу України вбачається, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Щодо поділу земельної ділянки на частки свою позицію висловив і Пленум Верховного суду України, у постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зокрема в пункті 21 Постанови, вказав якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві власності належить 48/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, слідує, що відповідачу належить - 52/100 часток вказаного домоволодіння.

Відповідно до пунктів 6.6, 6.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід'ємною частиною документа, що посвідчує право власності, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до документа, що посвідчує право власності, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

Тобто, вимога позивача про визнання за сторонами права власності на певні частки є зайвою, оскільки рішення суду про визначення часток та державний акт (правовстановлюючий документ) в сукупності є документом, що посвідчує право спільної часткової власності сторін на певні частки. Відтак, суд вважає, що в задоволенні вимог про визнання права власності належить відмовити.

Виходячи з розміру часток сторін у праві власності на вище вказане домоволодіння, суд приходить до висновку, що частка позивача у праві власності на спірну земельну ділянку становить - 48/100; частка відповідача - 52/100. Суд звертає увагу, що визначення частки у квадратних метрах може мати місце при поділі в натурі, коли експертом буде виміряно фактичну площу всієї земельної ділянки, яка може відрізнятися від зазначеної у правовстановлюючих документах.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивачем недоплачено судовий збір за вимогу про визнання права власності, в задоволенні якої було відмовлено, з позивача на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. Витрати на оцінку земельної ділянки стягненню з відповідача не підлягають, оскільки оцінка проводилась для визначення ціни позовної вимоги про визнання права власності, а в задоволенні цієї вимоги судом відмовлено.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про пропорційний розподіл судового збору за вимогу про визначення часток, оскільки це не порушує прав відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частку земельної ділянки - задовольнити частково.

Визначити частки у праві власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 таким чином:

- частка ОСОБА_1 складає 48/100;

- частка ОСОБА_2 складає 52/100.

Відмовити в задоволенні вимог про визнання права власності на частки земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 286,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв