Номер провадження: 22-ц/785/5981/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Калараша А.А.,

при секретарі судового засідання Колмаков В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», ОСОБА_5, за участю третьої особи ОСОБА_6 про визнання додаткових угод недійсними, визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними, визнання договору уступки права вимоги дійсним, скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору уступки права вимог недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2014 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про витребування майна з незаконного володіння. В подальшому представником позивача було неодноразово уточнено позовні вимоги та згідно з останніх уточнень позивач просив визнати недійсними: додаткову угоду до інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 р., укладену 17.07.2012 р між ОСОБА_4, ОСОБА_5Г та ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ»; договір №2 відступлення права вимоги, укладений 17.07.2012 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5Г та ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ; додаткову угоду до інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 р., укладену 17.07.2012 р між ОСОБА_4, ОСОБА_5Г та ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» та ОСОБА_3; визнати дійсним договір уступки права вимоги, укладений 16.03.2012 р. між ним, ОСОБА_4 та ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ»; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення 101 загальною площею 148,6 кв.м., розміщене на першому поверсі в секції А буд. №39 по вул. Прохоровській в м. Одесі видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 04.06.2014р. на імя ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення 101 загальною площею 148,6 кв.м., розміщене на першому поверсі в секції А буд. №39 по вул. Прохоровській в м. Одесі., реєстраційний номер нерухомого майна 01, номер запису про право власності 5897147, дата реєстрації 29.05.2014 р.; визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення 101 загальною площею 148,6 кв.м., розміщене на першому поверсі в секції А буд. №39 по вул. Прохоровській в м. Одесі.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2Н нежитлове приміщення 101 загальною площею 148,6 кв.м., розміщене на першому поверсі в секції А буд. №39 по вул. Прохоровській в м. Одесі (т.1, а.с. 3)

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року позовні вимоги за первинним позовом ОСОБА_2Н залишенні без задоволення, а зустрічний позов ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного 16.03.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задоволено (т.2, а.с. 10-14).

23.06.2016 року ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року. В обґрунтування апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному зясуванні та недоведеності окремих обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. Зокрема, посилається на те що судом не було вірно витлумачено п. 3.5. укладеного між сторонами договору, невірно застосовані ст.ст. 516, 215 ЦПК України, а також суд не обґрунтував своїх висновків щодо відмови в задоволенні первинного позову. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» до ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги від 16.03.2012 року відмовити. Разом з скаргою апелянтом подано заяву про відновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої зазначає що повний текст рішення отримав лише 13.06.2016 року про що свідчить відповідна відмітка в матеріалах справи (т.2, а.с. 23-26).

В судовому засіданні представник ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники провадження в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (т.2, а.с. 42-45, 66, 71-77, 89). Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. Крім того, колегія суддів враховує, що апелянт, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернеті - мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області. Тому, слід визнати, що апелянт самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, та не зявився в судове засідання до апеляційного суду Одеської області.

В процесі розгляду справи оголошувались перерви та за клопотанням представника ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ»(т.2, а.с. 65) витребувались для огляду з Малиновського районного суду м. Одеси цивільна справа № 521/5518/14-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Мале приватне підприємство: «Контраст» про визнання правочинів недійсними, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 2, а.с. 58); а також з Суворовського районного суду м. Одеси цивільна справа № 523/9271/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» про визнання договору удаваним та стягнення боргу, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним (т.2, а.с. 57).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення представника ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», представника апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі, відмовляючи в задоволенні первинного позову, та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції правильно виходив з того, що правових підстав для задоволення первинного позову відсутні, а зустрічний позов підлягає задоволенню. З таким висновком погоджується колегія суддів та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає необхідним вказати на наступне.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що 04 листопада 2008 р. між ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» та ОСОБА_4 було укладено інвестиційний договір № ОК/11/08, предметом якого визначено одержання у власність нежитлового приміщення, загальною площею 137 кв. м., розміщене на першому поверсі в секції «А» будинку 39-41 по вул. Прохоровська у м. Одесі (т. 1, а.с. 4-6). 16 березня 2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір уступки прав вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2, як правонаступник, приймає у повному обсязі у ОСОБА_4 належні йому на підставі інвестиційного договору № ОК/11/08 права вимоги надання йому нежитлового приміщення, загальною площею 137 кв. м., розміщене на першому поверсі в секції «А» будинку 39/41, по вул. Прохоровська у м. Одесі (т.1, а.с. 7). 17 липня 2012 р. між ОСОБА_4,ОСОБА_5 та ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» було укладено договір уступки прав вимоги, керуючись ст. 512-519 ЦК України, відповідно до положень якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги на належне первісному кредитору і стає кредитором за інвестиційним договором № ОК/11/08 від 04 листопада 2008 р.(т.1, а.с. 138-140). 17 липня 2012 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «ЕКОП-,ПIВДЕНЬ» було укладено додаткову угоду до інвестиційного договору № ОК/11/08. Згідно даної угоди сторони домовились на підставі п. 3.5 інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04 листопада 2008 р. вважати інвестором ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 134). 01 серпня 2013 р. між ОСОБА_5, ТОВ «ЕКОП- ПIВДЕНЬ» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до інвестиційного договору № ОК/11/08. Згідно даної угоди сторони домовились на підставі п. 3.5 інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04 листопада 2008 р. вважати інвестором ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 142). 01 серпня 2013 р. було укладено акт приймання передачі нежитлового приміщення за інвестиційним договором № ОК/11/08 від 04 листопада 2008 р. між ТОВ «ЕКОП- ПIВДЕНЬ» та ОСОБА_3, згідно якого останньому було передано від забудовника для оформлення права власності закінчене будівництвом нежитлове приміщення, загальною площею 148,6 кв. м., розташоване у будинку 39 по вул. Прохоровська у м. Одесі (т. 1, а.с. 143). Згідно свідоцтва про право власності серія САК № 931249 (т. 1, а.с. 159) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо обєкта нерухомого майна (т.1, а.с. 160) ОСОБА_3 з 04.06.2014 року є власником нежитлового приміщення № 101, загальною площею 148,6 кв.м., розташованого у будинку 39 по вул. Прохоровська у м. Одесі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги по первинному позову позивач посилався на те, що ним надані докази намагання укласти тристоронню угоду, тобто докази добросовісної поведінки позивача по відношенню до ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» після укладання договору відступлення права вимоги від 16.03.2012 року (т. 1, а.с. 7). До таких доказів, які на думку апелянта були невірно оцінені судом першої інстанції, він відніс листи від 01.10.2013 року (т. 1, а.с. 15) та 14.08.2014 року (т. 1, а.с. 47) з вимогою про укладання додаткової угоди, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з обсягом встановлених обставин та оцінкою зібраних по справі доказів та відхиляючи доводи апелянта щодо безпідставного залишення поза увагою доказів та заперечень позивача судом першої інстанції вказує на наступне.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи 01.10.2013 року, ОСОБА_2 направив директору ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» ОСОБА_9 лист, яким повідомляв його про те, що 16.03.2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір уступки прав вимоги, які належали ОСОБА_4 на підставі інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року, укладеного між ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» та ОСОБА_4 Крім цього, ОСОБА_2 зазначеним листом просив узгодити передачу прав і обовязків попереднього інвестора шляхом укладення додаткової угоди до договору уступки права вимоги (т. 1, а.с. 15).

14.08.2014 року ОСОБА_2 направив директору ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» ОСОБА_9 ще один лист, яким пояснив, що ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» не заперечувало та фактично визнало передачу прав інвестора до ОСОБА_2, оскільки останній одержав беззаперечний доступ до нежитлового приміщення, розташованого у будинку 39-41 по вул. Прохоровська у м. Одесі, тому просив видати йому необхідні документи для оформлення права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 137 кв. м., розміщеного на першому поверсі в секції «А» будинку 39-41 по вул. Прохоровська у м. Одесі (т. 1, а.с. 47).

Разом з тим, 20.11.2014 року ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» надало відповідь ОСОБА_2 на його листи, в якому вказало, що договір уступки права вимоги від 16.03.2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суперечить положенням інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року та діючому законодавству. Тому, ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» відмовило ОСОБА_2 у наданні документів на обєкт нерухомого майна, що був предметом інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року (т.1, а.с. 48).

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що посилання представника позивача на лист позивача на імя директора ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» ОСОБА_10 від 01.10.2013 р. щодо повідомлення про укладення договору уступки права вимоги між ним та ОСОБА_4 на підставі інвестиційного договору №ОК/11/08 від 04.11.2008 р., не може свідчити про згоду ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» на заміну інвестора, оскільки договір відступлення права вимоги був укладений 16.03.2012 р. а лист датований та одержаний 01.10.2013 р., тобто через півтора року після укладення вказаного договору (т. 2, а.с. 10-14). Варто зазначити, що з точки зору правових наслідків суд першої інстанції правильно зробив свій висновок по наданим доказам, при цьому колегія суддів звертає увагу саме на зміст листа, яким ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» відмовив в наданні документів ОСОБА_2 для оформлення права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 137 кв. м., розміщеного на першому поверсі в секції «А» будинку 39-41 по вул. Прохоровська у м. Одесі, обґрунтовуючи свою відмову тим, що договір уступки права вимоги від 16.03.2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суперечить положенням інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року та діючому законодавству. Таким чином, ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» не визнало укладення договору відступлення права вимоги між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відхиляючи посилання апелянта на те, що п. 3.5. інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року встановлюється лише право, а не обовязок інвестора за згодою забудовника передавати права та обовязки за договором іншим особам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з п. 3.5. інвестиційного договору № ОК/11/08 від 04.11.2008 року право передавати свої права і обовязки за договором іншим особам інвестор має за згодою забудовника (т.1, а.с. 4-6). При цьому, якщо виходити зі змісту зазначеного пункту договору та надаючи йому тлумачення, при його укладанні сторонами було досягнуто згоди, що передача інвестором своїх прав та обовязків іншим особам можлива, однак обовязковою умовою такої передачі є згода забудовника на вчинення інвестором таких дій. За обставинами справи реалізація права на передачу інвестиційних прав було здійснено з порушенням встановленого сторонами порядку тобто без попередньої згоди ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», а фактично інформаційно, шляхом повідомлення про факт. Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що сторони при укладенні договору в п. 3.5. визначили спеціальний порядок узгодження порядку передачі прав, а також його форму трьохстороння угода (т.1, а.с. 4 оборот), що виключає будь-які, крім трьохсторонньої угоди, укладеної за участі ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», інші докази з кола допустимих доказів, зокрема пояснення свідків, листування тощо. Позивачем по первинному позову така угода суду не була надана.

В звязку з наведеним відхиляючи довід про невірне застосування норм матеріального права колегія суддів вказує на наступне. Стаття 516 ЦК України регламентує процедуру заміни кредитора в зобовязанні, при цьому передбачає, що вона здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначалось вище, наявність згоди на передачу прав за договором є обовязковою. В звязку з наведеним стороною, чиї права були порушені ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ», було порушено питання про визнання недійсним договору від 16.03.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ» не було стороною оспорюваного правочину. Задовольняючи позовні вимоги про визнання договору недійсним суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки договір встановив обмеження на передачу права та спеціальну процедуру такої передачі, то його порушення буде порушенням вимог договору, санкціонованого законом, яке в свою чергу може мати наслідком недійсність договору на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. Як розяснив ВСУ в постанові Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 р. відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Також колегія суддів зауважує, що як вказав ВСУ в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16 стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Разом з тим особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Позивач по зустрічному позову, звертаючись до суду з позовом вказував на порушення своїх прав як кредитора по укладеному між ним та ОСОБА_4 інвестиційному договору (т.1, а.с. 57-59). Вибір способу захисту є правом сторони, який повинен здійснюватись стороною з врахуванням специфіки виниклих між сторонами правовідносинами. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» було стороною договору уступки вимоги 17 липня 2012 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т.1, а.с. 134, 138-140); від 01 серпня 2013 р. між ОСОБА_5, ТОВ «ЕКОП- ПIВДЕНЬ» та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 142-143). При цьому останньому було оформлено право власності на спірне нежитлове приміщення (т.1, а.с. 159-160).

Між тим, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, певні юридичні факти щодо спірного обєкту та укладеного щодо нього договорів вже були встановлені судами. Відхиляючи довід апеляційної скарги про неврахування встановленого апеляційним судом Одеської області в межах справи № 523/9271/13-ц (т.1, а.с. 50-54, головуючий суддя Сєвєрова Є.С., судді Погорєлова С.О., Цюра Т.В.) факту оплати по договору та наявності заборгованості ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_2, колегія суддів вважає необхідним вказати на наступне. Факт оплати за договором не впливає на його дійсність, а відноситься до елементів виконання договору (у разі якщо за змістом договору, укладеного між сторонами, передбачена передача грошових коштів). У разі визнання правочину недійсним законодавцем встановлюються наслідки його недійсності, зокрема у вигляді реституції (ст. 216 ЦК України). Як вбачається з рішення апеляційного суду Одеської області від 27.05.2014 по вказаній справі (т.1, а.с. 50-54, головуючий суддя Сєвєрова Є.С., судді Погорєлова С.О., Цюра Т.В.) предметом судового розгляду було стягнення грошових коштів позичених ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які були стягнуті на користь ОСОБА_2 Рішення набрало законної сили після перевірки в касаційному порядку. При цьому під час ухвалення рішення апеляційний суд Одеської області вказав, що 16 березня 2012 року ОСОБА_4 відступив ОСОБА_2 право вимоги отримання у власність нежитлового приміщення за інвестиційним договором від 4 листопада 2008 року, за що ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_4 узгоджену сторонами суму перед підписанням угоди в розмірі 202418 доларів США, що складає 1619344 гривень (п.2.1), підписанням цієї угоди учасник підтвердив отримання зазначеної суми в повному обсязі перед її підписанням та відсутність претензій (п.2.3), гарантував правонаступнику передачу всіх оригіналів документів для виконання обовязків за договором до його підписання (п.3.2). Крім того, до підписання угоди учасник договору мав отримати згоду другого з подружжя (п.3.1). Із зазначеного договору вбачається, що за отримання права вимоги приміщення у власність ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_4 кошти, а останній передав оригінали документів на підтвердження дійсності права вимоги, та на договорі відступлення є письмова згода ОСОБА_6, ОСОБА_11 дружин сторін на передачу вимоги. Таким чином, аналіз суттєвих умов договору та його зміст вказує на відсутність таких вад, які б дали підстави вбачати в ньому ознаки удаваності. Також апеляційний суд Одеської області вказав, що договір укладений без участі ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ», хоча заміна сторони передбачає наявність згоди на це забудовника, однак не дотримання цього правила якщо і може свідчити про певні вади договору і бути іншою підставою для оспорення, проте само по собі не є ознакою його удаваності, оскільки правове значення для встановлення недійсності угоди з такої підстави має встановлення волі сторін укладанням угоди лише приховати інший правочин, а за поясненнями сторін кожний очікував від відступлення права настання наслідків, що з неї випливають. Суд в силу принципу диспозитивності вправі визнати недійсним договір лише з підстав, визначених позивачем. У цій справі інших підстав, окрім удаваності угоди, позивачем ОСОБА_4 не заявлялося (т.1, а.с. 52-53).

Відповідно з врахуванням того, що 16 березня 2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено оспорюваний договір уступки прав вимоги щодо прав на спірний обєкт, та який не був визнаний недійсним під час розгляду вказаної справи ТОВ «ЕКОП-ПIВДЕНЬ» мало єдиний спосіб захисту своїх прав по вказаним договорам укладеним з його участю шляхом визнання недійсним вказаного договору уступки, що забезпечує стабільність виниклих правових звязків та не порушує систему юридичних фактів, що вже встановлені судами при розгляді інших цивільних справ.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що недійсність одного пункту договору не обумовлює недійсність всього договору колегія суддів виходить з того, що без визнаної судом недійсної уступки права вимоги договір укладений між сторонами існувати не може, оскільки його зміст та сенс зводився саме до забезпечення передачі права за договором раніше укладеного за участі ТОВ «ЕКОП-ПІВДЕНЬ».

Відхиляючи довід апелянта про відсутність обґрунтування відмови в задоволенні первинних позовних вимог колегія суддів виходить з того, що в справі розглядався первинний позов, та зустрічний. Сутність такої процесуальної ситуації полягає в тому, що задоволення одного з них виключає задоволення іншого (ст.123 ЦПК України). Таким чином, правильно зробивши висновок про необхідність задоволення позовних вимог по зустрічному позову, суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що ознайомившись з матеріалами справи та позицією сторін суд першої інстанції не міг не помітити у діях Відповідача-2 та Відповідача-3 змову та склад злочину, передбачений ст. 190 КК України шахрайство, але ця обставина була проігнорована судом першої інстанції. Крім цого заявив клопотання про постановлення окремої ухвали з перевірки Головним управлінням національної поліції і Одеській області фактів шахрайства з боку Відповідача-2 та Відповідача-3 (т.2, а.с. 23-26).

Однак, вказане посилання не має характеру доводів апеляційної скарги, проте колегія суддів вважає за необхідним розяснити наступне. Відповідно до ст. 320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції. Згідно зі ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. Таким чином, якщо йдеться про скоєння кримінального правопорушення, то право на подачу такої заяви, то воно не залежить від дій суду щодо оцінки доказів та/або при встановленні обставин справи, а є правом сторони, яка вважає себе потерпілою (ст. 214 КПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів відхиляє скаргу та залишає рішення суду першої інстанції на підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_12

М.В. Процик

ОСОБА_13