Справа № 487/3065/16-ц
Провадження № 2/487/1767/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування та зареєстрована за вказаною адресою. Відповідачі також проживають у вказані квартирі з 2005 року без реєстрації, на їх вселення дозволу вона не надавала, комунальні послуги не сплачують, у зв'язку з чим виникла заборгованість та чинять їй перешкоди в користуванні своєю власністю, не впускають в квартиру, добровільно виселитися з квартири відмовляються.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в позові обставини, просила про задоволення позовних вимог та зазначила, що відповідачі проживають в квартирі з 2005 року зі згоди сина ОСОБА_2 - ОСОБА_4, також на теперішній час в квартирі проживає сестра позивача, яка вселилась в квартиру зі згоди власника ОСОБА_1, тобто мешкають різні сім'ї, яки не можуть проживати разом, не можуть дійти згоди щодо оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим проживання відповідачів є перешкодою у користуванні власністю позивача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити посилаючись на не обґрунтованість вимог та заперечуючи зазначила, що позивач не проживає у спірній квартирі, оскільки проживає разом зі своєю сім'єю у м. Запоріжжя, з її згоди як власника, в квартирі проживає сестра позивача, яка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Відповідачі вселилися в спірну квартиру зі згоди іншого співвласника, сина відповідача ОСОБА_4 та їх сім'я займає меншу за площею кімнату та ніяким чином не чинять перешкод позивачу у проживанні в квартирі, яка може увійти в квартиру, оскільки ключі від вхідної двері є також у її сестри, яка проживає у квартирі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_7 та третя особа - ОСОБА_4 не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.06.2011 року належить на праві власності 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником 1/3 частки вказаної квартири є ОСОБА_4, яка належить останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1998 року, виданого ЖКП ДП «Чорноморський суднобудівний завод».

Згідно технічної характеристики спірної квартири вона складається із трьох кімнат.

Згідно довідки ТОВ «Ліски-М» №1136 від 09.06.2016 року в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1 разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_8, 2010 року народження і ОСОБА_9, 2011 року народження.

Але як встановлено судом та визнається самими учасниками судового розгляду, станом на час розгляду справи у спірної квартирі фактично проживають: сестра позивача ОСОБА_10 зі згоди власника - ОСОБА_1 та зі згоди іншого власника ОСОБА_4 з 2005 року його батько зі своєю сім'єю - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 та їхня неповнолітня дочка - ОСОБА_11, 2002 року народження.

Крім того, судом встановлено, і цей факт також не заперечується сторонами по справі, що власники спірної квартири ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в спірної квартирі не проживають, позивач разом зі своєю сім'єю проживає в м. Запоріжжя.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо намагання вселення її в спірну квартиру та створення перешкод з боку відповідачів в цьому.

Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. 109 ч. 1 ЖК Українивиселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

В якості правової підстави позову позивач визначив положення ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР, яке встановлює, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення та ст. 391 ЦК України, яка гарантує власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У зв'язку з тим, що законодавством не визначене поняття «самоуправного заняття житлового помешкання», в контексті спірних правовідносин, суд вважає, що самоуправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання всупереч волі власника.

Як встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами, відповідачі вселилися в спірну квартиру зі згоди співвласника квартири ОСОБА_4, а тому на законних підставах набули права користування цією кварторою.

При цьому, сам по собі висновок про неприязні стосунки між сторонами та неможливість сумісного проживання не може бути підставою для виселення особи за цією нормою.

Не може бути достатньою підставою для виселення за вказаною нормою і заборгованість відповідачів по сплаті комунальних платежів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, та обставина, що позивач ОСОБА_1 є власником частки квартири, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, сама по собі також не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають.

Згідно ст. 60 ЦПКУ обов'язок доказування і подання доказів лежить на сторонах.

Належних доказів (у розумінні ст. 60 ЦПК України) на підтвердження самоправного зайняття відповідачами спірного житлового приміщення позивачем не було надано і в суді не було здобуто.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту самовільного зайняття відповідачами спірного житлового приміщення, підстав для виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 саме за правилами ч. 3 ст. 116 ЖК України, як заявлені позовні вимоги, відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина