АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/3461/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 638/2926/15-ц ОСОБА_1
Категорія:інші Довідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Малінської С.М.,Бровченка І.О.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року

у справі за позовом представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 до Харківського учбово-виробничого підприємства №2 Українського товариства глухих, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради про визнання порядку формування тарифів на проживання у гуртожитку незаконним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом, в якому просили суд, з урахуванням уточнень, визнати незаконним та скасувати наказ Директора Харківського УВП № 2 УТОГ № 98-а від 31.10.2013 року, привести « Порядок формування тарифу на проживання гуртожитку» у відповідність до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року та зобовязати УВП № 2 УТОГ укласти з органами соціального захисту населення необхідні договори для оформлення житлових субсидій мешканцям гуртожитку.

В обґрунтування заявлених вимог вказували про те, що вони тривалий час проживають у гуртожитку ХУВП № 2 УТОГ.

25 листопада 2013 року Директором підприємства був виданий наказ за № 107 «Про розцінки за мешкання в гуртожитку», яким було затверджено нову схему розрахунків за проживання у гуртожитку.

Позивачі вважають, що цей наказ суперечить законодавству України, яким регулюються правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого Постановою КМУ № 529 від 20.05.2009 р., ст. 130 ЖК УРСР, Примірному положенню про гуртожитки, затвердженому Постановою Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, ст.30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дзержинського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував термін проживання позивачів у гуртожитку, та їх належність до членства громадської організації власника гуртожитку, а також тієї обставини, що положення про гуртожитки було прийняте, коли вони вже були користувачами житлово-комунальних послуг у гуртожитку і кожен пропрацював на підприємстві більше 10 років.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки оскаржуваному наказу, який прийнятий в супереч нормативно-правовим актам, які регламентують обовязки балансоутримувачів при формуванні тарифів на житлово-комунальні послуги.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задовольняючи позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не зазначено жодної обставини, яка б відповідно до закону була підставою для задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами, як це передбачено ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 13.09.1999 року, Українське товариство глухих є власником гуртожитку по вул. Вавілова, 12 у місті Харкові.

Постановою Президії центрального правління Українського товариства глухих № 86 від 14.05.2003 року затверджено Положення про гуртожитки УТОГ, які знаходяться на балансі підприємства і організацій товариства та затверджено, що єдиною підставою надання мешканцям гуртожитку житлової площі в гуртожитках підприємств і організацій УТОГ з 01.04.2003 року є лише договір найму.

Згідно вказаного Положення, гуртожитки УТОГ призначаються для проживання у них виключно працівників, які знаходяться у трудових відносинах з підприємством Товариства у період їх роботи на цих підприємствах. Поселення у гуртожитках осіб, які не є працівниками підприємства допускається при наявності вільних місць у виняткових випадках і лише з дозволу Центрального правління УТОГ.

Позивачі є наймачами житлових приміщень вказаного гуртожитку на підставі індивідуальних договорів про найм житла.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на субєктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків(гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Згідно з пунктом 18 Примірного положення громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

З власниками(наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитках) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: використовувати надану жилу площу відповідно до її призначення; забезпечувати схоронність приміщень, обладнання й інвентаря; додержувати правил співжиття і правил внутрішнього розпорядку гуртожитку; зберігати чистоту й порядок у жилих приміщеннях, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування; ощадливо витрачати теплову й електричну енергію, воду і газ; суворо додержувати правил пожежної безпеки при користуванні електричними, газовими та іншими приладами й обладнанням; брати участь у благоустрої й озелененні прилеглої до гуртожитку території, охороні зелених насаджень, обладнанні, ремонті і належному утриманні спортивних та дитячих майданчиків; своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги.

Відповідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках (за ліжко-місце), провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується.

Згідно п.7 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, № 84 від 27.04.2015 року, Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у звязку з проживанням у гуртожитку.

Посилання позивачів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що сума заборгованості, яка нарахована відповідачем є завищеною, судова колегія вважає безпідставним, оскільки на час розгляду справи позивачі не є працівниками Харківського УВП № 2 УТОГ, тому підстав для застосування до їх сімей пільг, передбачених соціальним пакетом щодо оплати за проживання у гуртожитку не має.

Також не доведено позивачами завищений розмір комунальних послуг, з дослідженої в судовому засіданні довідки на ім»я ОСОБА_5 вбачається, що розмір оплати за кімнату в місяць складає 2000 грн.,( тобто по 500 грн. на особу).

Посилання в судовому засідання на постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року, як на обов»язкову для застосування, відповідно до ст. 360-7 ЦПК Украйни, судова колегія вважає безпідставним, оскільки вона стосується інших правовідносин, а саме включення до розрахунку експлуатаційних витрат- проїздних документів та інших витрат і тому не може бути застосована при розгляді справи щодо визнання недійсними дій та забов»язання вчинити дії.

Доводи апеляційної скарги позивачів, що наведені на її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або| могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, на підставі повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу свої вимог та заперечень, підтверджених доказами, належним чином дослідженими в ході судового засідання, вирішив справу згідно із законом та у відповідності до вимог ст.213 ЦПК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: