Справа № 226/941/16-ц
Провадження № 2/226/429/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

секретаря Тіссен О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Україні в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Україні в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначив, що з 15.02.2010 року по 04.06.2015 року він перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірником підземним очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 2 лютого 2015року у першу зміну під час виконання наряду з демонтажу секцій механізованого кріплення та їх транспортування стався розрив зєднувальної ланки на канаті лебідки, якою він управляв, в результаті чого вивільнений кінець канату вдарив його по тулубу і в обличчя, від чого він отримав поєднану травму тіла, забій головного мозку, закритий оскольчатий перелом лівої скулової дуги зі зміщенням, закритий багатоуламковий перелом верхньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням та вивихом головки променевої кістки та був госпіталізований до травматологічного відділення Мирноградської міської центральної лікарні, де проходив стаціонарне та амбулаторне лікування.

Висновком МСЕК від 04.06.2015 року йому вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та встановлена третя група інвалідності до дати наступного переогляду 04.06.2016року.

Вказуючи на те, що в результаті отримання травми на виробництві він зазнав значних фізичних та душевних страждань, які виразились як у фізичному болю, який він відчуває дотепер, так і в усвідомленні власної безпорадності, оскільки він втратив 50% працездатності, став інвалідом 3 групи, що не дозволяє йому тепер вести повноцінний спосіб життя, працювати на високооплачуваних роботах в шахті і матеріально забезпечувати свою сімю , так як його було звільнено у звязку з невідповідністю стану здоровя виконуваній роботі, що позначилось на його стосунках з оточуючими його людьми та вимагає від нього докладання зусиль для організації свого життєвого укладу, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і суду зазначив, що втрата здоровя через незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, наслідки трудового каліцтва тепер не дозволяють йому працювати за обраною професією і належно забезпечувати трьох його дітей, що постійно викликає в нього душевні розлади і переживання та позначається на його загальному стані. Висновком МСЕК від 23.06.2016року після переогляду йому залишено 50% втрати працездатності і 3 групу інвалідності, рекомендована робота без фізичного навантаження, що виключає можливість високих заробітків. Вважав розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, співмірним його стражданням.

Представник відповідача вимоги не визнала, вважала, що вини підприємства в нещасному випадку, який стався з позивачем, немає. Зазначала, що причиною нещасного випадку, яка зафіксована в акті Н-1, є невиконання посадових обовязків самим позивачем та порушення ним правил безпеки. Вважала, що позивач міг умисно спровокувати нещасний випадок з метою отримання відшкодування, зазначала на відсутності безпосереднього причинного звязку з ушкодженням здоровя та втратою працездатності, а також на недоведеності моральних страждань. Крім того, вказував, що позивач отримує пенсію з інвалідності і регресні виплати від Фонду, що цілком забезпечує його потреби.

Судом встановлено, що позивач 15.02.2010 року був прийнятий на роботу в Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» горноробочим підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 04.06.2015 року позивач звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя (арк. спр.22).

2 лютого 2015 року під час виконання трудових обовязків з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав ушкодження здоровя, що підтверджується актами форми Н-5 та Н-1 (арк.спр.4-8, 9-12). Причинами нещасного випадку визнано невиконання вимог інструкції з охорони праці: знаходження потерпілого в зоні дії канату під час транспортування механізованої секції 2КДДЛ по вантажному хіднику південного похилу пласта К5 2-ї ступені; низький рівень здійснення відомчого нагляду з боку ІТП дільниці № 5 за дотриманням вимог нормативно-правових актів з охорони праці робітниками дільниці; низький рівень здійснення відомчого нагляду з боку ІТП дільниці № 5 за дотриманням вимог нормативно-правових актів з охорони праці робітниками дільниці. Висновки актів сторонами не оспорені.

Згідно довідки МСЕК, за наслідками отриманого в результаті нещасного випадку ушкодження позивачу 04.06.2015 року вперше було визначено втрату працездатності у розмірі 50% та встановлена третя група інвалідності, дата переогляду 04.06.2016 року (арк.спр.23-24).

Висновком МСЕК від 23.06.2016 року за результатами повторного огляду йому залишена 3 група інвалідності та 50% втрати працездатності до наступного переогляду, який має бути 23.06.2019року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях мають бути створені безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Суд вважає, що позивачем доведені моральні страждання, які знаходяться в прямому причинному звязку з ушкодженням здоровя та втратою працездатності, що надає йому повне право на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки судом встановлено, що травму позивач отримав під час виконання трудових обовязків, обовязок відшкодування моральної шкоди має бути покладено на відповідача.

Доводи представника відповідача про те, що факт завдання позивачу моральної шкоди недоведений та що вини відповідача у настанні нещасного випадку немає, є неспроможними,оскільки не ґрунтуються на законі, а та обставина, що Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Повкровську позивачу сплачуються щомісячні страхові виплати, не позбавляє відповідача від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок порушення його права на безпечні умови праці.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З врахуванням встановлених судом обставин, характеру завданої моральної шкоди, ступеню втрати працездатності, глибини і тривалості моральних та фізичних страждань потерпілого, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливості відновлення того стану, який мав потерпілий до нещасного випадку, а також приймаючи до уваги і наявність вини потерпілого в настанні нещасного випадку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20000 грн, що відповідатиме принципам розумності, виваженості і справедливості.

Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 84,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» (ідентифікаційний номер юридичної особи 31599557), розташованого за адресою: 85310, Донецька область, Покровський район, м.Родинське, вул.Победи, 9, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на користь УДК в м.Мирноград судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі на нього апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 23.06.2016року, повним текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 27.06.2016року.

Суддя Л.І.Клепка