У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що 20 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 97 435 доларів США зі сплатою 12,45 % річних строком до 19 червня 2032 року. Цього ж дня з метою забезпечення виконання указаного кредитного договору між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. У зв'язку з невиконанням у мов кредитного договору виникла кредитна заборгованість. У ст. 6 указаного кредитного договору та ст. 5 договору поруки зазначено, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (далі - третейський суд). Рішенням третейського суду від 20 лютого 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 194 809 грн 76 коп. та третейський збір у розмірі 25 500 грн. Указували, що вказана справа непідвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди» (далі - Закону України), оскільки спір у цій справі стосується захисту прав споживачів. При формуванні складу третейського суду було порушено вимоги ст. ст. 16-19 указаного Закону України та було вирішено питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просили суд скасувати зазначене рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2016 року, заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначених судових рішень.

Задовольняючи заяву та скасовуючи рішення третейського суду, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» дійшли до правильного висновку, про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Суди вірно виходили з того, що незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року № 6-29 цс 16, від 3 лютого 2016 року № 6-2630 цс 15, від 27 січня 2016 року № 6-2892 цс 15, від 11 листопада 2015 року № 6-1716 цс 15, від 2 вересня 2015 року № 6-856 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник