Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1667/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Старунської Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах т в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 Карагезьяна Серж-Анжело, до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа- орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 Карагезьяна Серж-Анжело, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить частина квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають її батьки- відповідачі у справі, які є співвласниками даного житла та чинять їй та її неповнолітньому сину перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням. З приводу неправомірної поведінки останніх вона у грудні 2015 року змушена була звернутись до поліції.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення її разом з неповнолітнім сином у зазначене житлове приміщення та зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні цим житлом.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_2 Карагезьяна Серж-Анжело у вказану квариртиру.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задовленні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що суд при розгляді справи застосував норми Закону України Про власність, який втратив чинність 27 квітня 2007 року. Окрім того, суд послався на положення Житлового кодексу України, проте на даний час чинним є Житловий кодекс УРСР.

Також вказує, що будь-яких перешкод у користуванні позивачкою даною квартирою вона та її чоловік не чинять. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права власності.

За вказаною адресою позивачка зареєстрована та проживає з народження. Деякий час вона проживала у Лівані, та після повернення в Україну разом з неповнолітнім сином у вересні 2014 року, весь час проживає у даній квартирі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, зазначивши, що їхня дочка ОСОБА_2 з вересня 2014 року постійно проживає разом із сином у вказаній квартирі та має можливість безперешкодно користуватись кімнатами й допоміжними приміщеннями. Вони є людьми похилого віку, перебувають на пенсії, мають незадовільний стан здоровя та змушені сплачувати комунальні послуги не тільки за себе, а й за позивачку, яка матеріально забезпечена. Зазначене стало підставою частих конфліктів між ними. Сварки на побутовому рівні також виникають внаслідок неврівноваженого характеру позивачки та її зневажливого ставлення до них. Звернення останньої до поліції зумовлене тим, що на початку грудня 2015 року зламався замок від вхідних дверей даної квартири і вони змушені були негайно його замінити. Оскільки позивачка на той час була відсутня у квартирі, ключі були надані їй після її повернення додому. Скориставшись даною ситуацією, вона влаштувала скандал. Проте, до предявлення вказаного позову й під час розгяду справи судом та на даний час вона проживає у цій квартирі.

Відповідачі також пояснили, що звернення до апеляційного суду зі скаргою на рішення суду першої інстанції не свідчить про те, що вони чинять позивачці перешкоди у користуванні квартирою, а лише вказує на прагнення довести відсутність їхньої вини, встановити обєктивні обставини справи, що надасть можливість ухвалити справедливе рішення.

На думку представників відповідачів, апеляційна скарга є обгрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3. ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом

За правилами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають за вказаною адресою.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 не зазначила, які саме неправомірні дії відповідачів призвели до порушення її права щодо користування даною квартирою.

Наявний в матеріалах справи лист начальника ЖВ поліції ГУНП в Житомирській області від 29 грудня 2015 року містить інформацію про те, що 5 грудня 2015 року ОСОБА_2 зверталась до відділення поліції з приводу того, що її рідні не допускають до вказаної квартири та чинять перешкоди у користуванні цим житлом. Окрім того, 14 грудня 2015 року в журналі Єдиного обліку за №4777 зареєстровано звернення ОСОБА_3 щодо вчинення неправомірних дій його дочкою ОСОБА_2 ( а.с. 5).

Отже, зазначене свідчить про те, що між сторонами виникають конфлікти, однак належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди позивачці та її сину у користуванні вказаною квартирою, матеріали справи не містять.

Судова повістка, направлена позивачці поштовим зв'язком за адресою: АДРЕСА_3, отримана нею 7 червня 2016 року.

Судом першої інстанції на ім'я позивачки за вказаною адресою також направлялась копія ухвали, яка була отримана нею 10 лютого 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 309,313,314,316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: