У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який обгрутувала тим, що 13 вересня 2014 року о 15:50 год., керуючи транспортним засобом марки «Reno» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Карпенко Карого в м. Луцьку, відповідач не вибрав безпечну швидкість для руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Fiat»д.н.з. НОМЕР_2, який рухався попереду, під час удару автомобіль марки «Fiat» відкинуло на автомобіль позивача марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Луцьким міськрайонним судом Волинської області винесена постанова від 24 жовтня 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), поліс обов'язкового страхування від 31 березня 2014 року № АС/1404416. ПрАТ «СК «Провідна» 11 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, тому вона змушена звернутися до суду про стягнення з відповідача коштів у сумі 15 360 грн 12 коп. на відшкодування майнової шкоди, та 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 - 15 360 грн на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ухвалу апеляційного суду та відмовити у задоволені позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 13 вересня 2014 року, керуючи транспортним засобом марки «Reno» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Карпенко Карого у м. Луцьку, не вибрав безпечну швидкість для руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Fiat» д.н.з. НОМЕР_2, який відкинуло на автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3, яким керувала позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку-фактури від 14 березня 2016 року № ЛЦ-0004846 розмір заподіяної матеріальної шкоди ОСОБА_3 внаслідок ДТП становить 15 360 грн 12 коп. Перелік пошкоджених деталей автомобіля, що підлягають заміні, вказаний у рахунку-фактурі № ЛЦ-0004846 від 14 березня 2016 року збігається з переліком тих пошкоджень, які зазначені у довідці ВДАІ, акті огляду транспортного засобу від 15 вересня 2014 року № 57336 та в додатковому акті огляду транспортного засобу від 02 жовтня 2014 року, які були складені працівником страхової компанії.

Задовольняючи позов частково, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку, про те, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв'язку із завданою позивачу майновою шкодою, тому відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати шкоду.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги стосовно розміру спричиненої шкоди завданої внаслідок ДТП, яка має бути визначена судовим експертом або сертифікованим оцінювачем є необґрунтованими та безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду справи відповідачу та його представнику роз'яснялось право подати клопотання про призначення відповідної експертизи, також відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували інший розмір спричиненої майнової шкоди позивачу внаслідок ДТП.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак