АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1188/12 Головуючий в І інстанції Валігурська Л. В. Провадження №22-ц/791/1494/16 Доповідач: Воронцова Л. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 07 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернулася з вищезазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18 червня 1993 року, вона подарувала доньці ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_7 належний їй будинок № 22 по вул. Мира в смт. Любимівка Каховського району Херсонської області.

В обґрунтування позову зазначала, що на час укладання даного договору вона хворіла, перебувала у вкрай важкому психічному стані у звязку з хворобою та дуже непокоїлась за своє життя. Скориставшись цим, її дочка ОСОБА_6 умовила її подарувати їй та чоловіку ОСОБА_7 вказаний будинок.

При цьому вони досягли усної домовленості про те, що будинок переходить їм в дар, вона буде продовжувати жити в будинку, а дочка в свою чергу буде піклуватися, утримувати, доглядати за нею, утримувати у належному стані будинок і не відчужувати його.

У лютому 2011 року дочка заявила про намір продати будинок, не зважаючи на те, що даний будинок є єдиним місцем її проживання. Дочка зловживає алкогольними напоями, своє право власності на будинок не зареєструвала, не виконує домовленість про догляд за нею, не сплачує комунальні платежі, не проводить поточний ремонт будинку, тому все це вона робить самостійно.

Вважала, що вказаний договір є недійсним, оскільки укладений під впливом обману, є фіктивним та прикриває іншу угоду. Вона помилилася у момент укладення договору шодо його природи, прав та обовязків сторін та його наслідків. Текст договору в нотаріальній конторі вона не вичитувала, а навіть якби й зробила це, то через тяжкий психічний стан, викликаний хворобою, у якому вона перебувала під час укладення договору, не змогла би його правильно оцінити.

Позивач просила суд визнати договір дарування від 18.06.1993 року будинку недійсним, стягнути судові витрати з відповідачів.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 7 серпня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду матеріалами справи в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18.06.1993 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно 70/100 та 10/100 частин належного їй будинку № 22 по вул. Миру в смт. Любимівка Каховського району Херсонської області з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який їй належить на підставі рішення Каховського райнарсуду Херсонської області, зареєстрованого в Каховському БТІ за №675/4 /а.с.9-10, 17/.

Відповідно до адресної довідки ОСОБА_6, зареєстрована у спірному будинку з 11.08.1993 року, а ОСОБА_8 з 20.10.2008 року.

Оспорюваний позивачем правочин укладено 18.06.1993 року, тому до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР (1963 року редакції) і позивач необґрунтовано послався на норми ЦК України, як підставу задоволення позовних вимог, а суд, в порушення норм матеріального права, застосував закон, який не регулює спірні правовідносини.

Позивач предявила позов про визнання правочину недійсним з підстав вчинення його внаслідок помилки, обману, фіктивності, під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Суд першої інстанції не уточнив у позивачки конкретну підставу позову та залишив поза увагою доводи ОСОБА_5 щодо відсутності у неї волевиявлення на вчинення даного правочину та помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Так, позивачка у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, та уточнила свої вимоги, зазначивши, що внаслідок підпалу її співмешканцем будинку, в якому вона проживає, він зазнав серйозних пошкоджень і потребував ремонту, прикладання фізичних та матеріальних зусиль, яких вона на той час, досягнувши пенсійного віку, не мала. Тому вона запропонувала своїй донці з зятем перейти жити до неї та виконати роботи з відновлення будинку, на що відповідачі поставили умову про передачу їм у власність будинку. Вона погодилася за умови, що відповідачі здійснять ремонт будинку, будуть його утримувати у належному стані, доглядати, піклуватися, утримувати її до смерті та не відчужувати будинок, однак вказані домовленості не виконали.

Відповідачі вказані обставини заперечували, однак у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України їх не спростували, не надали суду відповідні докази.

Допитані з ініціативи відповідачів свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10, товаришують з останніми ,однак чітко не вказали з якого часу: 10-15 років, лише зазначали, що на час укладання спірного договору вони зі сторонами не товаришували і про обставини укладання договору та його умов їм нічого не відомо. Свідки зазначили, що певний час між сторонами існують конфліктні відносини і мати вигнала з будинку доньку і зятя.

Пояснення позивачки узгоджуються з обставинами, встановленими вироком Каховського райсуду від 01 березня 1993 року, яким було засуджено ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 145 КК України за умисний підпал 10.12.1992 року будинку № 22 по вул. Миру в смт. Любимівка Каховського району та заподіяння ОСОБА_5 шкоди на суму 40 000 карбованців /а. с. 60/ та договором дарування, який було укладено незабаром 18 червня 1993 року /а. с. 9-14/.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно до ст. 425 ЦК УРСР, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

З запису № 14 у трудовій книжці ОСОБА_5 від 15.03.1993 року вбачається, що вона була звільнена з роботи у звязку з виходом на пенсію.

Встановлені судом обставини та наявні на їх підтвердження докази свідчать про відсутність у позивачки волевиявлення на безоплатну передачу відповідачам частини будинку, і що укладаючи спірний договір, вона помилилася щодо його правової природи, прав та обовязків, які виникають після його укладення між нею і відповідачами.

Якщо особа, вчиняючи правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

При цьому договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-1364цс15, яка є обовязковою для судів.

За обставинами справи, що найшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, позивач за своїм віком та світосприйняттям не мала повного уявлення щодо правових наслідків вчиняємого правочину, що вказує на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і ця помилка дійсно була і має, на думку колегії суддів, істотне значення.

Встановлені судом обставини вчинення позивачкою правочину свідчать про вчинення нею правочину з недоліком у формуванні її волі, за відсутністю якого можна було б вважати, і саме це стверджує позивач, що правочин не був би вчинений.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 07 серпня 2012 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування будинку № 22 по вул. Мира в смт. Любимівка Каховського району Херсонської області від 18 червня 1993 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_12.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3