Справа № 201/5332/16-ц
Провадження № 2/201/1783/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом до відповідачів про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вказаних вимог позивачі посилались на те, що 20 жовтня 2010 року померла мати позивачів ОСОБА_5. Відповідно до складеного заповіту, нотаріально посвідченого 01 серпня 2002 року ОСОБА_6, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 1341, в разі її смерті усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і те, на що вона за законом буде мати право, було заповідано позивачам порівну.

08 квітня 2011 року ПДДНК на підставі заяви про прийняття спадщини від імені спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 288/2011. Іншим спадкоємцем є ОСОБА_1, який прийняв спадщину фактично відповідно до ст. 1268 ЦК України.

На день смерті матері позивачів залишилось спадкове майно, яке включало 52/100 часток домоволодіння № 38 по пров. Льотному у м. Дніпропетровську. Зазначене майно належало спадкодавцю на праві власності. У зазначеного домоволодіння були і інші співвласники: ОСОБА_7, ОСОБА_8 Рішенням виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів №216 від 10.03.1983 за всіма зазначеними співвласниками було визнано право спільної власності на домоволодіння №38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську. Перед цим 15.11.82 Міжміськінвентарбюро був складений акт, яким визначені розміри ідеальних часток співвласників в праві спільної власності на домоволодіння.

За померлими співвласниками спадкували: за ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10; ОСОБА_8 - ОСОБА_8 0.І. Проте, зазначені особи не могли отримати свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не були визначені ідеальні частки співвласників у домоволодінні. Для вирішення цього питання вказані особи звернулися до суду. Зазначеним вище рішенням народного суду Жовтневого району міста Дніпропетровська від 27.04.83 по справі №2-941/83 були визначені ідеальні частки співвласників домоволодіння, а також вказане конкретне майно, яке знаходилось у користуванні кожного із співвласників, а саме: ОСОБА_7 К.(померла у 1982 році), ОСОБА_8 (помер у 1974 році) 16/100 часток домоволодіння; ОСОБА_5 52/100 домоволодіння.

Після цього, спадкоємиці ОСОБА_7 оформили право власності на успадковане ними нерухоме майно, яке вони успадкували в рівних частках, тобто: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожна по 16/100 часток домоволодіння.

Спадкоємець ОСОБА_8 - ОСОБА_3 спадщину прийняла, проте право власності на спадкове майно не оформила.

У 1986 році ОСОБА_9 самовільно здійснила перебудову домоволодіння, що належало їй спільно з іншими співвласниками, а саме: збудувала сіни, літню кухню і сарай.

Самовільно збудовані ОСОБА_9 об'єкти були узаконені рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів № 142 від 30.01.1987.

В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до інших співвласників про визначення ідеальної частки в спільному домоволодінні, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 1987 року вирішено, що частка домоволодіння, що належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 становить 37/100 домоволодіння. Проте, у вказаному рішенні суду не було зазначено, яким чином змінилися частки інших співвласників.

Тобто, фактично частки співвласників були визначені, і співвласники погоджувались з ними, проте внаслідок невідомих причин вказана зміна не знайшла свого відображення в рішенні суду. А у подальшому співвласники не здійснили будь-яких лій. правлених на приведення розміру часток у відповідність.

Надалі 29.05.1987 ОСОБА_9 (після одруження ОСОБА_11М.) за договором дарування подарувала свою частку домоволодіння ОСОБА_10 В наступному ОСОБА_10 (після одруження Гречана) за договором купівлі-продажу від 16.09.2009 продала свою частку у домоволодінні громадянину ОСОБА_4, який на поточний момент є власником 37/100 часток домоволодіння.

Отже, на сьогоднішній день, у домоволодіння №38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську є три співвласники:

-ОСОБА_5 (померла у 2010 році) - частка становить 52/100. Спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину, проте право власності не оформили:

-ОСОБА_8 (помер у 1974 році) - частка становить 16/100. Спадкоємець ОСОБА_3 спадщину прийняла, проте право власності на спадкове майно не оформила;

-ОСОБА_4 - частка становить 37/100.

Протягом періоду часу з 1987 року деякі з співвласників (минулих або померлих) здійснювали певні добудови та перепланування домоволодіння. Проте жодне з цих добудов/перепланувань не було узаконено або введено в експлуатацію належним чином.

07.11.2015 державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 була надана ОСОБА_1 постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5. Відмова була мотивована, тими обставинами, що: спадкоємець не пред'явив нотаріусу один з документів, щодо належності майна спадкодавцеві, а саме: рішення народного суду Жовтневого району м. Дніпропетровська від 27.04.1983; частка у спільній власності на домоволодіння (що є спадковим майном), що належала спадкодавцеві, не перереєстрована і часткове співвідношення між співвласниками потребує приведення до відповідності.

У звязку з вищевикладеним позивачі звернулися з вказаним позовом до суду та просили змінити розмір часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнати право власності на спадкове майно.

Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені у позові вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місто проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року померла мати позивачів ОСОБА_5 (а.с. 14). Відповідно до складеного заповіту, нотаріально посвідченого 01 серпня 2002 року ОСОБА_6, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 1341, в разі її смерті усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і те, на що вона за законом буде мати право, було заповідано позивачам порівну (а.с. 13).

08 квітня 2011 року ПДДНК на підставі заяви про прийняття спадщини від імені спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 288/2011 (а.с. 15).

На день смерті матері позивачів залишилось спадкове майно, яке включало 52/100 часток домоволодіння № 38 по пров. Льотному у м. Дніпропетровську. Зазначене майно належало спадкодавцю на праві власності на підставі:

-свідоцтва про право власності від 05.10.1983 року, виданого Жовтневим районним відділом комунального господарства на підставі рішення Жовтневої районної Ради народних депутатів №216 від 10.03.1983 (а.с.21);

-рішення народного суду Жовтневого району міста Дніпропетровська під 27.04.1983 по справі №2-941/83 (а.с.22).

У зазначеного домоволодіння були і інші співвласники: ОСОБА_7, ОСОБА_8 Рішенням виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів №216 від 10.03.1983 за всіма зазначеними співвласниками було визнано право спільної власності на домоволодіння №38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську. Перед цим 15.11.1982 Міжміськінвентарбюро був складений акт, яким визначені розміри ідеальних часток співвласників в праві спільної власності на домоволодіння (а.с. 23).

За померлими співвласниками спадкували: за ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10; ОСОБА_8 - ОСОБА_8 0.І.

Згідно пояснень позивачів у позовній заяві рішенням народного суду Жовтневого району міста Дніпропетровська від 27.04.1983 року по справі №2-941/83 були визначені ідеальні частки співвласників домоволодіння, а також вказане конкретне майно, яке знаходилось у користуванні кожного із співвласників, а саме: ОСОБА_7 К.(померла у 1982 році) складає 32/100 часток домоволодіння; ОСОБА_8 (помер у 1974 році складає 16/100 часток домоволодіння; ОСОБА_5 складає 52/100 домоволодіння.

Після цього, спадкоємиці ОСОБА_7 оформили право власності на успадковане ними нерухоме майно, яке вони успадкували в рівних частках, тобто: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожна по 16/100 часток домоволодіння (а.с. 26).

Спадкоємець ОСОБА_8 - ОСОБА_3 спадщину прийняла, проте право власності на спадкове майно не оформила.

У 1986 році ОСОБА_9 самовільно здійснила перебудову домоволодіння, що належало їй спільно з іншими співвласниками, а саме: збудувала сіни, літню кухню і сарай.

Самовільно збудовані ОСОБА_9 об'єкти були узаконені рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів № 142 від 30.01.1987.

В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до інших співвласників про визначення ідеальної частки в спільному домоволодінні, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 1987 року по справі №2-613 було встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів №142 від 30.01.1987 за ОСОБА_9 узаконені в зазначеному домоволодінні сіни, літня кухня і сарай у зв'язку з чим належна позивачам частка змінилася і становить згідно акту Міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.11.1986 37/100. Відповідачі не заперечували і просили позов задовольнити.

На підставі зазначеного суд вирішив, що частка домоволодіння, що належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 становить 37/100 домоволодіння. Проте, у вказаному рішенні суду не було зазначено, яким чином змінилися частки інших співвласників (а.с. 26).

У акті Міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.11.1986 частки інших співвласників змінилися таким чином і становили:

-частка ОСОБА_5 - 47/100 часток домоволодіння;

-частка померлого ОСОБА_13 не змінилася і становить - 16/100 часток домоволодіння.

Тобто, фактично частки співвласників були визначені, і співвласники погоджувались з ними, проте внаслідок невідомих причин вказана зміна не знайшла свого відображення в рішенні суду.

Надалі 29.05.1987 ОСОБА_9 (після одруження ОСОБА_11М.) за договором дарування подарувала свою частку домоволодіння ОСОБА_10 В наступному ОСОБА_10 (після одруження Гречана) за договором купівлі-продажу від 16.09.2009 продала свою частку у домоволодінні громадянину ОСОБА_4, який на поточний момент є власником 37/100 часток домоволодіння (а.с. 27, 29).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам підвідомчі спори, пов'язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Також, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно частин 3 та 4 статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) с власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно до положень ст.392 Цивільного кодексу України, а також п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчу його право власності.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на позивачів, оскільки іншого способу захисту прав позивачів не існує.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Змінити розмір частки спадкодавця ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на домоволодіння № 38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську і встановити, що частка, що частка, що належала ОСОБА_5, яка померла 20 жовтня 2010 року, становила 47/100 домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на 47/200 часток домоволодіння № 38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську, що в цілому складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальна площа 110,8 м кв., житлова площа 75,9 м кв.; літ. а-1 прибудова; літ. А- 1 житлова прибудова; літ. А- 1 житлова прибудова; літ. Б літня кухня; літ. під Б погріб; літ. И вхід до погрібу; літ. В сарай; літ. Г літня кухня; літ. під Г погріб; літ. Е душ; літ. Ж вбиральня; літ. Л. навіс; споруди 1-12, І, ІІ.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на 47/200 часток домоволодіння № 38 по провулку Льотному у місті Дніпропетровську, що в цілому складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальна площа 110,8 м кв., житлова площа 75,9 м кв.; літ. а-1 прибудова; літ. А- 1 житлова прибудова; літ. А- 1 житлова прибудова; літ. Б літня кухня; літ. під Б погріб; літ. И вхід до погрібу; літ. В сарай; літ. Г літня кухня; літ. під Г погріб; літ. Е душ; літ. Ж вбиральня; літ. Л. навіс; споруди 1-12, І, ІІ.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська В.В. Батманова