Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про компенсацію частини вартості майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про компенсацію частини вартості майна.

Посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1993 року. Від шлюбу є син ОСОБА_5, 1995року народження. Під час шлюбу в 1997 році вони придбали однокімнатну квартиру, а у 1998 році здійснили обмін цієї квартири на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. 01 листопада 2008 року вона надала відповідачу довіреність на розпорядження спільним майном строком до 01 листопада 2011 року. У них була домовленість, що відповідач продасть квартиру, а половину коштів, отриманих від продажу, передасть їй. У 2013 році вона дізналася, що за заочним рішенням суду вони із відповідачем розлучені, а квартира продана за 90 000 грн. Відповідач відмовляється у добровільному порядку від передачі їй 1/2 частини грошей, отриманих ним від реалізації спільної квартири. У зв'язку із цим вона просила суд стягнути з відповідача на її користь 45 000 грн. як компенсацію вартості 1/2 частини квартири, виходячи з цини її продажу - 90 000 грн, отриманих ОСОБА_4 від покупця за договором купівлі-продажу.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 червня 2015 року змінено в частині відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 45 тис грн, проданої за договором купівлі-продажу від 08 лютого 2010 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреність від 1 листопада 2008 року. Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 21 серпня 1993 року, в період шлюбу у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 квітня 2009 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя задоволено позов ОСОБА_4 та розірвано їх шлюб з ОСОБА_3 (а. с. 7).

Згідно з договором міни від 11 грудня 1998 року ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_3 обміняла на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 54-55).

Вказана квартира набута в порядку міни квартира була зареєстрована за ОСОБА_3 11 грудня 1998 року (а. с. 53, 56).

Судами встановлено, що АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, а також визнавали рівність часток кожного з подружжя у цій квартирі.

01 листопада 2008 року ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 продати вказану квартиру за ціну та на умовах за його розсудом. Довіреність видана без права передоручення, строком на три роки та дійсна до 01 листопада 2011 року. (а. с. 57).

08 лютого 2010 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі вказаної довіреності, продав квартиру АДРЕСА_1 за 90 000 грн. (а. с. 51-52).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є громадянкою Росії та ще до розірвання шлюбу виїхала мешкати до своїх батьків до Російської Федерації. Розгляд справи про розірвання шлюбу відбувся у її відсутності як відповідача у справі, про що ухвалено заочне рішення (а. с. 3,10).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 дізналась тільки у листопаді 2013р. про продаж квартири. Оскільки, в ході розгляду цієї справи стороною відповідача було визнано, що ОСОБА_4 після продажу квартири не проінформував ОСОБА_3 про це, коштів від продажу не віддавав, вказавши, що ці кошти належать тільки йому, оскільки до надання довіреності ним була сплачена позивачу вартість належної їй частки у спільному майні подружжя.

Разом з тим, ОСОБА_4 визнав той факт, що не інформував ОСОБА_3 про те, що 08 лютого 2010 року продав квартиру та коштів від продажу їй не передавав.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2013 року позивач надала довіреність на представництво своїх інтересів ОСОБА_8 та в листопаді 2013 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яким є квартира АДРЕСА_1, та саме під час розгляду цієї справи їй стало достовірно відомо, що позивач 08 лютого 2010 року продав цю квартиру з витребуваних судом документів про продаж квартири з нотаріального архіву, а саме, договору купівлі-продажу спірної квартири (а. с. 50-52).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014р., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з тим, що спірна квартира продана (а. с. 8-9, 14-15).

Відповідно до ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що як представник за довіреністю згідно з наданими йому повноваженнями ОСОБА_4 не міг набути собі отримані від продажу квартири кошти, а мав передати їх продавцю ОСОБА_3 Встановивши ці обставини, врахувавши визнання сторонами того факту, що кватира є спільним майном подружжя та частки подружжя у ній є рівними, відповідач, продавши вказану квартиру, мав сплатити позивачу половину суми у розмірі 45 000 грн. від ціни продажу як вартість 1/2 частки у спільному майні.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, виходив з того, що позивач довела, що їй стало відомо про продаж спірної квартир у листопаді 2013 року під час приїзду до м. Запоріжжя та достовірно вона впевнилась в цьому в ході розгляду справи за її позовом про поділ цієї квартири у січні 2014 року з витребуваних у справі документів з нотаріального архіву. Позов про стягнення 1/2 ціни продажу квартири нею було подано до суду після відмови в позові про поділ квартири - у грудні 2014 року, тобто в межах трирічного строку з моменту достовірного встановлення факту продажу квартири.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч.1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова О.В. Попович