Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретаря судового засідання Шептицької С.С.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в розмірі 57474 грн. 48 коп. за прострочення сплати аліментів, судові витрати в розмірі 574 грн. 75 коп., а всього - 58049 (п'ятдесят вісім тисяч сорок дев'ять) грн. 23 коп.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводить, що справа була розглянута за його відсутності, а тому він був позбавлений права на захист, дана ситуація мала місце через неправомірну поведінку позивачки та зловживання своїми процесуальними правами враховуючи, що останній достовірно було відомо фактичне місце його проживання, про що суд не повідомила.

Зауважує, що на дату виходу газети, в якій містилося оголошення про виклик його до суду він перебував за кордоном, а саме в Російській Федерації, що виключало можливість його належного повідомлення про дату розгляду справи.

Зазначає про порушення судом вимог п.9 ст.74 ЦПК України щодо порядку повідомлення сторін через оголошення в пресі, оскільки даною нормою чітко визначені обставини за яких можна викликати відповідача через засоби масової інформації, однак позивачці достовірно було відомо про місце його перебування.

Стверджує, що створення заборгованості та нарахування неустойки на неї є штучно створеною внаслідок приховування позивачкою від нього рішення суду про стягнення аліментів, про наявність якого йому стало відомо лише 29 березня 2015 року після чого почав поповнювати картковий рахунок останньої.

Покликається на неправильність проведеного розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, відповідно не врахування судом правової позиції Верховного суду України в справі №6-81/цс13 від 11 вересня 2013 року, та вважає, що розмір неустойки складає 5056 грн. 29 коп.

Звертає увагу, що відповідно до рішення суду виконавчий документ предявлено через півтора року від дня його видачі судом, однак судом не відображено причини такої затримки, а відповідно до положень ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Вказує, що судом не перевірено матеріального стану відповідача, не враховано ту обставину, що останній має погане здоровя та не може працювати на важких роботах.

За наведених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2012 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалене заочне рішення за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яким стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення відповідачем ОСОБА_3 не оспорювалось, а доводами апеляційної скарги не доведено про необізнаність відповідача при прийняте рішення про стягнення аліментів.

На виконання ухваленого судового рішення, 27 листопада 2012 року Рівненським міським судом був виданий виконавчий лист №1715/9820/12 про стягнення аліментів, пред'явлений 21 березня 2014 року стягувачем ОСОБА_1 до примусового виконання в органи державної виконавчої служби, на підставі чого 01 квітня 2014 року державним виконавцем Левчуком Ю.С. відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було винесено постанову ВП №42689718 "Про відкриття виконавчого провадження".

З розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного станом на 31 липня 2014 року державним виконавцем Левчуком Ю.С. відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, вбачається, що за період з 16 травня 2012 року по 31 липня 2014 року, тобто за період від дати стягнення аліментів і по день обчислення державним виконавцем розміру заборгованості зі сплати аліментів, платник аліментів ОСОБА_3 заборгував їх одержувачу ОСОБА_1 13258 грн. 06 коп.

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі оспорює розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів при цьому надає розрахунок розміру пені, який на його думку підлягає стягненню на користь позивачки.

При цьому колегія суддів вважає розрахунок наданий відповідачем ОСОБА_3 за серпень-грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року є помилковим та таким, що не може прийматися до уваги за тих обставин, що позивачка просила стягнути неустойку (пеню) лише за період з 16 травня 2012 року по 31 липня 2014 року, тобто за період від дати стягнення аліментів і по день обчислення державним виконавцем розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на вимоги ст.196 СК України та виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Приписами п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що розрахунок заборгованості проведений позивачкою відповідно до ст.196 СК України, розмір неустойки становить 57474 грн. 48 коп., а тому прийнятий судом до уваги.

Колегія суддів не погоджується з розміром неустойки визначеним місцевим судом з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2696цс15 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яка є обовязковою у застосуванні, згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобовязання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Колегія суддів вважає, що розмір неустойки з 16 травня 2012 року по 31 липня 2014 року становить 3996 грн. 29 коп. та складається із розміру пені, а саме: з 16 травня 2012 року 41 грн. 29 коп. (258,06 грн. х 1% х 16 днів), за червень 2012 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за липень 2012 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за серпень 2012 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за вересень 2012 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за жовтень 2012 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за листопад 2012 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за грудень 2012 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за січень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за лютий 2013 року 140 грн. (500 грн. х 1% х 28 днів), за березень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за квітень 2013 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за травень 2013 року 155 грн. (500 грн. х1% х 155 днів), за червень 2013 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за липень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за серпень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за вересень 2013 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за жовтень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за листопад 2013 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за грудень 2013 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за січень 2014 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за лютий 2014 року 140 грн. (500 грн. х 1% х 28 днів), за березень 2014 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за квітень 2014 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за травень 2014 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день), за червень 2014 року 150 грн. (500 грн. х 1% х 30 днів), за липень 2014 року 155 грн. (500 грн. х 1% х 31 день).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру неустойки з підстав матеріального стану та стану здоровя відповідача з огляду на те, що ці посилання є голослівними та не підтверджені належними та допустими доказами.

Посилання представника відповідача під час апеляційного розгляду справи на те, що ОСОБА_3 регулярно виїжджає за межі України на заробітки свідчить про можливість виконання обовязку щодо утримання неповнолітньої дочки, а за рішенням суду сплаті аліментів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу лише в частині розміру стягненої неустойки, рішення в цій частині підлягає зміні, в решті рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 57474 грн. 48 коп. до 3996 (три тисячі девятсот девяносто шість) грн. 29 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді Н.М. Ковальчук

ОСОБА_7