АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7916/16 Головуючий у 1 інстанції -Клочко І.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Слюсар Т.А.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, до Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, зобов»язання вчинення певних дій, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни» і просив винести рішення, яким захистити його честь, гідність та ділову репутацію, пославшись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному веб-сайті за адресою http://www.syla.co.ua/nеw/184.html Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни» в розділі «Новини» була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій, зокрема, зазначено наступне: «Департамент знову не відреагував на звернення та продовжує корупційну практику прийняття рішень щодо закупівель. Наприклад, Департамент офіційно залучає до формування технічного завдання на закупівлю ендопротезів головного травматолога м.Києва, завідувача ортопедичним відділенням міської клінічної лікарні №12 ОСОБА_2. Тобто, ОСОБА_2 впливає на формування державного замовлення, вказуючи конкретні вимоги до протезів, лобіюючи інтереси конкретних постачальників. Потім документація конкурсних торгів містить ряд незаконних вимог до виробів. Потім існує корупційний ризик «рекомендування ОСОБА_2 пацієнтам також купувати вироби конкретних постачальників. Таким чином, з метою запобігання розтратам бюджетних коштів та усунення корупційних ризиків під час прийняття рішень щодо закупівель, необхідно усунути ОСОБА_2 та інших залучених до таких рішень практикуючих лікарів міста Києва від впливу на важливі процеси використання бюджетних коштів.».

Позивач вважав указану поширену відповідачем інформацію недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію, оскільки твердження, викладені у зазначеній статті звинувачують позивача у скоєнні злочинів під час виконання своїх професійних обов»язків, яких він не вчиняв.

Просив також зобов»язати відповідача спростувати цю інформацію у спосіб найбільш близький до способу її поширення шляхом публікації офіційного перед ним вибачення Голови Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни».

Також, позивач просив відшкодувати з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року у позові відмовлено/ а.с.47-49/.

Відмовляючи у позові, суд послався на те, що позивач та його представник не надали суду докази, що підтверджують право власності на веб-сайт http://www.syla.co.ua/nеw/184.html саме відповідача Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни», оскільки відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширенняи недостовірної інформації.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Сторони судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Згідно ст.270 ЦК України «відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров»я, право на безпечне для життя і здоров»я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої наукової і технічної творчості».

Як слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року на сайті за адресою http://www.syla.co.ua/nеw/184.html в розділі «Новини» опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій зазначено: «Департамент знову не відреагував на звернення та продовжує корупційну практику прийняття рішень щодо закупівель. Наприклад, Департамент офіційно залучає до формування технічного завдання на закупівлю ендопротезів головного травматолога м.Києва, завідувача ортопедичним відділенням міської клінічної лікарні №12 ОСОБА_2. Тобто, ОСОБА_2 впливає на формування державного замовлення, вказуючи конкретні вимоги до протезів, лобіюючи інтереси конкретних постачальників. Потім документація конкурсних торгів містить ряд незаконних вимог до виробів. Потім існує корупційний ризик «рекомендування» ОСОБА_2 пацієнтам також купувати вироби конкретних постачальників. Таким чином, з метою запобігання розтратам бюджетних коштів та усунення корупційних ризиків під час прийняття рішень щодо закупівель, необхідно усунути ОСОБА_2 та інших залучених до таких рішень практикуючих лікарів міста Києва від впливу на важливі процеси використання бюджетних коштів.».

Вважаючи указану інформацію недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію, як таку, що необмеженій кількості осіб повідомила про скоєння позивачем, який обіймає посаду головного травматолога м.Києва, завідувача ортопедичним відділенням міської клінічної лікарні №12 м.Києва злочинних корупційних діянь, пов»язаних зі службовою діяльністю, звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що не встановлено належного відповідача, яким, на думку суду, є власник веб-сайтуhttp://www.syla.co.ua/nеw/184.html.

Так, в силу роз»яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

При цьому, як встановлено судом, позивач не навів належних доказів того, кому саме належить веб-сайт за адресою http://www.syla.co.ua/nеw/184.html, на якому розміщена спірна інформація.

Представник відповідача Всеукраїнської громадської організації «Сила Країни» в суді першої інстанції не підтвердив, що указаний веб-сайт належить відповідачу, а із листів за підписом в.о. Голови ВГО»Сила Країни» А.Іванова за №114 від 8.04.2016 року та за №113 від 8.04.2016 року також не слідує, що указаний веб-сайт належить об»єднанню «Сила Країни».

При цьому, в суді першої інстанції сторони не завляли клопотань про призначення технічної експертизи на предмет з»ясування приналежності веб-сайта http://www.syla.co.ua/nеw/184.html певній особі.

Колегія суддів, дійшовши висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, також враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК Укрїни фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Однак, із аналізу спірного тексту, який позивач просить спростувати, слідує, що цей текст поширений як критична оцінка з негативним відтінком, по відношенню до позивача, невстановленого автора на організацію проведення конкурсних торгів за ініціативи Департаменту КМДА.

При цьому, колегія суддів не вбачає в цьому тексті будь-якого образливого чи принизливого висвітлення особи позивача, чи такого висвітлення його особи, що ображає його честь, гідність та ділову репутацію, або звинувачує у будь-яких протиправних діяннях.

Аналізуючи зміст спірного тексту напрошуються наступні висновки.

Так, вираз із спірного тексту «Департамент знову не відреагував на звернення та продовжує корупційну практику прийняття рішень щодо закупівель. Наприклад, Департамент офіційно залучає до формування технічного завдання на закупівлю ендопротезів головного травматолога м.Києва, завідувача ортопедичним відділенням міської клінічної лікарні №12 ОСОБА_2.» є повністю нейтральним до особи позивача ОСОБА_2, і лише констатує той факт, що позивач, як головний травматолог м.Києва, залучається Департаментом КМДА для формування технічного завдання на закупівлю ендопротезів.

Колегія суддів вважає, що залучення Київською владою головного травматолога м.Києва для цієї мети - є розумним і правильним, а тому будь-чого образливого чи принизливого по відношенню до позивача в цьому фрагменті спірного тексту немає.

Далі, колегія суддів вважає, що вираз «Тобто, ОСОБА_2 впливає на формування державного замовлення, вказуючи конкретні вимоги до протезів, лобіюючи інтереси конкретних постачальників.» свідчить лише про те, що позивач, як головний травматолог м.Києва, з думкою якого рахується Київська влада, безумовно, в силу свого професійного досвіду знань і практика-травматолога зобов»язаний зазначати «конкретні вимоги до протезів», оскільки йому, як лікарю-травматологу, належить лікувати киян і впроваджувати у лікуванні ті чи інші протези.

Відповідно, саме позивач, оскільки він залучений «до формування технічного завдання на закупівлю ендопротезів», як ніхто інший, володіє питаннями де виготовляються найкращі протези, а тому саме до його думки повинна прислухатись Київська влада при обранні підприємства-виробника і постачальника тих чи інших протезів. І, відповідно, позивач, в даній ситуації виступає «лобістом», в хорошому розумінні цього слова, відносно обрання виробника і постачальника протезів для медичних закладів м.Києва.

Наступний вираз зі спірного тексту «Потім документація конкурсних торгів містить ряд незаконних вимог до виробів. Потім існує корупційний ризик «рекомендування» ОСОБА_2 пацієнтам також купувати вироби конкретних постачальників.» також не свідчить про приниження честі та гідності чи ділової репутації позивача.

Так, указаним виразом автора статті не пов»язується будь-яким чином особа позивача ОСОБА_2 з тим, що «документація конкурсних торгів містить ряд незаконних вимог до виробів.», а тому, у позивача відсутні підстави стверджувати, що автор статті саме його звинувачує в тому, що документація торгів містить незаконні вимоги до виробів.

Наступний фрагмент із спірного тексту «Потім існує корупційний ризик «рекомендування» ОСОБА_2 пацієнтам також купувати вироби конкретних постачальників.» свідчить про те, що позивач, як головний ортопед м.Києва рекомендує пацієнтам купувати вироби конкретних постачальників. І це є правильним, оскільки, з ким ще можна порадитись пацієнту відносно обрання для себе протеза, як не з лікарем-ортопедом.

Відносно виразу з застосуванням образливого епітету «корупційний ризик» у «рекомендуванні» ОСОБА_2 пацієнтам купувати вироби конкретних постачальників є загальною фразою і критичною оцінкою автором статті діяльності позивача, оскільки при цьому автор статті не зазначає в чому ж полягає будь-яке порушення позивача , і чи існує воно взагалі.

При цьому, «корупційний ризик» є неконкретний вираз, який означає лише припущення можливого ризику вчинення злочинних дій у будь-якому виді діяльності особи.

Фрагмент із спірного тексту «Таким чином, з метою запобігання розтратам бюджетних коштів та усунення корупційних ризиків під час прийняття рішень щодо закупівель, необхідно усунути ОСОБА_2 та інших залучених до таких рішень практикуючих лікарів міста Києва від впливу на важливі процеси використання бюджетних коштів.» є лише неконкретна критична оцінка діяльності позивача, яку було б неправильно кваліфікувати, як приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача.

Тим більше, з урахуванням вище викладеного аналізу всього спірного тексту, останній його фрагмент, який висвітлений в негативних тонах по відношення до позивача, є лише жалюгідним намаганням підвести риску під критичною оцінкою діяльності позивача, який правомірнор залучається Департаментом КМДА у прийнятті рішень щодо закупівель ендопротезів.

Погоджуючись з судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, суд кваліфікує спірну статтю, як оціночне судження, оскільки ця інформація не містить фактичних даних відносно позивача.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно п.19 постанови №1 від 27.02.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз»яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при поширенні спірної інформації порушені особисті немайнові права позивача та завдано шкоди його особистим немайновим благам.

В з»язку з цим, поширену інформацію не можна вважати недостовірною, такою, що є негативною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також відсутні підстави для задоволення позову в частині спростування цієї інформації.

Висновок суду першої інстанції зроблений на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, як така, що не спростовує висновків суду першої інстанції, а рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: