АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та встановлення порядку виховання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2016 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та встановлення порядку виховання дитини.

Не погоджуючись із ухвалою суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та Закону України «Про міжнародне приватне право». В апеляційній скарзі зазначено, що при відкриття провадження у справі суд першої інстанції не врахував ряд важливих обставин, зокрема те, що на даний час позивач є громадянином США та постійно там проживає, шлюб між позивачем та відповідачем було укладено також в США, де у них і народилась дитина, яка є громадянином США. Через деякий час після народження дитини, позивач разом сином повернулась до України. А тому враховуючи вказані обставини та приписи ст. ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу за вказаних обставин визначається правом держави, у якій позивач та відповідач мали останнє спільне місце проживання, тобто США.. Крім того, суд не звернув уваги на те, що крім розірвання шлюбу, позивач ще просив визначити його участь як батька дитини у вихованні сина, що за приписами ст. 66 вищевказаного закону також відноситься до компетенції суду США.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, відповідач просить її скасувати, а позов повернути позивачу.

Відповідач в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції її без змін.

Справа № 754/10587/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/14009/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просив суд: розірвати шлюб укладений між громадянином США - ОСОБА_2 та громадянкою України - ОСОБА_1; визнати участь батька - ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_5 шляхом встановлення права на періодичні побачення з дитиною у періоди перебування батька на території України з правом здійснення спільного відпочинку та відвідування дитиною місця його тимчасового проживання у м. Києві, а також право на виїзд з дитиною - ОСОБА_5 за кордон - в США (один раз на рік) для здійснення спеціального відпочинку до повноліття дитини з правом оформлення дозвільних документів для виїзду неповнолітньої дитини за кордон.

Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

На цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, ст.ст. 75-77).

Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (стаття 55 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 63 цього Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ст. 60 вищевказаного Закону, правові наслідки подружжя визнаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один із подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов'язки дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

В даній справі сторони у справі спільного закону не мають, так як позивач є громадянином іноземної держави , а відповідач є громадянином України.

Згідно позовної заяви позивач постійно проживає в США, проте в позовній заяві ним вказано місце проживання в Україні, відповідач має постійне місце проживання в Україні, де тривалий час проживає з дитиною сторін і правомірність вибору місця проживання дитини позивачем не оспорюється. Матеріали справи не містять даних про наявність угоди між сторонами про вибір права, проте з урахуванням наведених обставин, відсутні і підстави для встановлення факту відсутності такої угоди на час відкриття провадження у справі.

Оскільки дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалий час проживає разом з матір'ю в Україні, як стверджує позивач одразу після народження дитина була перевезена до м. Києва, то його права і обов'язки можуть визначатися правом України, як таким, що має тісний зв'язок із відповідними відносинами і яке є більш сприятливим для дитини. А тому позовні вимоги щодо встановлення порядку виховання дитини можуть відноситися до компетенції національного суду, що унеможливлює здійснення відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із вказаною позовною заявою на підставі ст. 109 ЦПК України, за місцем проживання відповідача.

Згідно ст. 122 ч. 3 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

За даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в м. Києві ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Таким чином, суд відкрив провадження у даній справі відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України і діяв відповідно до норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про наявність у провадженні суду США справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в порядку ст.. 207 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі. Проте вказана обставина не є підставою для для скасування ухвали про відкриття провадження, оскільки не була і не могла бути відома суду на час її постановлення.

Виходячи з матеріалів справи, наявних на час відкриття провадження порушення норм процесуального законодавства щодо визначення підсудності колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення правил підсудності при відкриття провадження у вказаній справі, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що наведені обставини підлягають перевірці і при наявності їх підтвердження або спростування сторонами може бути вирішено питання про закриття провадження у справі в ході її розгляду.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, щодо визначення підсудності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-316, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Увалу Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: