Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/558/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Пода Н.М.
Провадження № 22-ц/778/4812/16 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа: Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа: Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.02.2015 року. Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку після смерті його матері, без його згоди у різні роки, але фактично не проживають в ньому з 2014 року. На теперішній час він не може продати будинок, оскільки в ньому зареєстровані відповідачі

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою АДРЕСА_1; зобов'язати Чернігівський РВ УМВС України у Запорізькій області зняти з відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_8 закрито, в зв'язку зі смертю відповідача.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Зобов'язано Чернігівську селищну раду Чернігівського району Запорізької області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково. Визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7, таким, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_1 належав матері позивача, ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Після її смерті позивач, ОСОБА_5 набув право власності на вищевказаний будинок в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_5 проживав в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_6 з 23.06.1993р., який розірвано на підставі рішення суду від 10.09.2015 р, яким встановлено, що з вересня 2013 р. сторони однією сім'єю не проживають.

Від даного шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ксерокопії витягу з домової книги та відповіді Чернігівської селищної ради на запити Чернігівського районного суду, зареєстровані в спірному жилому будинку АДРЕСА_1: позивач з 20.10.1999р., відповідачі, ОСОБА_10, колишня дружина позивача - 17.11.2006р., ОСОБА_7 - син позивача з 24.09.2008р., ОСОБА_3, ОСОБА_8 - батьки дружини з 13.11.2007р.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 ЖК України, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя.

Позивач не надав суду докази, про реєстрацію відповідачів в спірному будинку без його згоди, так як за весь час проживання відповідачів в спірному будинку, позивач не звертався про примусове їх виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в спірному будинку з 25.08.2015 р. та добровільно покинули місце проживання, забравши своє майно, про що не заперечували сторони.

Відповідно до пункту 39 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідачі в спірному будинку не проживають без поважних причин понад рік: ОСОБА_7 з 07.04.2015р., ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_8 з 25.08.2015р. Майно відповідачів в спірному будинку відсутнє.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що підставою не проживання в спірному будинку відповідачів понад рік є сімейний конфлікт між сторонами, який не може бути визнаний судом поважною причиною. Крім того, відповідачі не вирішували питання усунення перешкод в користування житлом та не мали наміру повертатися на проживання у спірний будинок.

Факт не проживання відповідачів в будинку підтверджується довідкою № 2509 від 16.05.2016р., виданою виконавчим комітетом Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, де вказано, що ОСОБА_5 проживає один по АДРЕСА_1 (згідно підтвердження депутата в/о №15 Лехмана С.М.).

Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову з підстав надання їм часу для придбання власного житла та мати можливість в ньому зареєструватися.

Однак, такі заперечення не мають правового обґрунтування.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі не наведено поважності відсутності відповідача у спірному будинку понад встановленого Законом строку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: