УхвалА

іменем україни

1 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 2 грудня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого останнє зобов'язалось придбати у власність та передати йому у користування міні-трактор «Dongfeng 504», вартістю 350 тис. грн, а він - сплачувати періодичні щомісячні лізингові платежі згідно графіку у розмірі 4 396 грн 39 коп. Вказував, що за умовами договору право на користування предметом лізингу у нього виникало лише після сплати ним не менше половини його вартості, а власності - за умови повної сплати вартості предмету лізингу, інших витрат та позитивного рішення товариства про передачу трактора йому у власність. 2 грудня 2015 року ним на виконання умов договору сплачено на користь відповідача комісію у розмірі 35 тис. грн.

Вважав, що зазначений договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки при його укладанні не дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_4 просив суд визнати договір фінансового лізингу від 2 грудня 2015 року, укладений між ним і ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», нікчемним та стягнути з товариства на його користь 35 тис. грн сплаченої комісії.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 35 тис. грн комісії за договором фінансового лізингу від 2 грудня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржував.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст. ст. 215, 216, 220 ЦК України, дійшов до вірного висновку про те, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що сторонами виконано не було, а, отже, такий договір фінансового лізингу є нікчемним й визнання такого договору недійсним не вимагається. А тому відповідач у порядку реституції зобов'язаний повернути позивачу сплачені ним кошти.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року № 6-65цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а підстав для неврахування правової позиції Верховного Суду України не наведено.

Отже, судові рішення є законними і обгрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик