Справа № 308/2359/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого - судді: Семерак І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача : ОСОБА_3, про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року позивач звернувся у суд з даним позовом мотивуючи його тим, що 26.12.2013 року з метою придбання автомобіля марки LEXUS GX 470 він позичив у відповідача грошові кошти, що еквівалентно 40000 дол. США, строком до 01.07.2015 року, про що написав розписку. 12.03.2014 року ним було повернуто відповідачу 1000 дол. США, 26.05.2014 року 1200 дол. США, а 12.07.2014 року 800 дол. США, що в загальному становить 3000 дол. США.

Вказує, що в рахунок повного погашення його заборгованості перед відповідачем, 30.05.2015 року ОСОБА_3 було надано відповідачу грошові кошти в сумі, що еквівалентно 40000 дол. США. Позивач вважає, що таким чином відповідач фактично отримав від нього 3000 дол. США безпідставно.

У звязку з цим, просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.03.2016 року становить 79491,39 грн.

В судове засідання позивач та його представник - ОСОБА_4 не з'явилися, однак останній подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, в той же час від нього надійшло до суду письмове заперечення в якому він позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. також просить справу розглядати у його відсутності. При цьому факт отримання грошових коштів в сумі 43000 дол. США, однак вважає що вказана спірна сума 3000 дол. США є відсотками - платою за користування грошовими коштами, які усно пообіцяв йому позивач.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмові пояснення по суті спору, з яких вбачається, що він мав намір придбати у позивача авто марки LEXUS GX 470і та довідавшись, що автомобіль позивача придбано за позикові кошти відповідача він поставив умову про особисте повернення коштів відповідачу замість позивача. У звязку з цим 30.05.2015 року ним було відповідачу грошові кошти в сумі, що еквівалентно 40000 дол. США в рахунок повного погашення боргу позивача, про що відповідачем йому було надано письмову розписку. Також, просив розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року позивач з метою придбання автомобіля марки LEXUS GX 470, отримав у відповідача в позику грошові кошти, що еквівалентно 40000 доларів США, які зобовязався повернути останньому не пізніше 01.07.2015 року, про що позивачем було власноручно написано розписку. У випадку неповернення позивачем грошових коштів він зобов'язувався на першу вимогу відповідача відчужити останньому вказане авто у рахунок погашення боргу за даною розпискою.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

На виконання вказаного зобовязання позивач провернув відповідачу суму еквівалентну 3000 доларів США , зокрема 12.03.2014 року 1000 дол. США, 26.05.2014 року - 1200 дол. США. та 12.07.2014 року - 800 дол., що стверджується відповідними розписками відповідача та не заперечується останнім в наданих суду письмових запереченнях на позов.

Судом встановлено, що у зв'язку з неможливістю в подальшому повернути всієї суми позики позивач вживав всіх заходів щодо пошуку потенційних покупців і фактичного відчуження автомобіля для повернення відповідачу коштів. Третя особа - ОСОБА_3 погодився придбати вказаний автомобіль і виплатити наявний борг позивача перед відповідачем.

Згідно розписки позивача від 30.05.2015 року, останній зобов'язався відчужити ОСОБА_3 належний позивачу легковий автомобіль НОМЕР_1, за умови повного погашення ОСОБА_3 боргу перед ОСОБА_2 за його розпискою від 26.12.2013 року.

30.05.2015 року ОСОБА_3 було повернуто ОСОБА_2 грошові кошти, що еквівалентно 40000 дол. США в рахунок повного погашення боргу ОСОБА_1 за розпискою від 26.12.2013 року. Вказані обставини також визнаються відповідачем.

Таким чином судом встановлено, що на виконання зобовязання за розпискою позивача від 26.12.2013 року відповідач отримав суму еквівалентну 43000 дол. США, зокрема 3000 дол. США. від позивача особисто та 40000 дол. США від ОСОБА_3, а тому суд вважає, що грошові кошти в розмірі 3000 дол. США отримані відповідачем у позивача є безпідставно ним одержаними.

Позивач звертався 04.01.2016 року до відповідача з письмовою вимогою, де просив повернути кошти в сумі еквівалентній 3000 дол. США, отримані безпідставно у позивача, однак відповідачем 25.02.2016 року було відмовлено позивачу в цьому вважаючи що спірні кошти є відсотками - платою за користування позиковими коштами.

Суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що плата за користування позиковими коштами згідно розписки ОСОБА_1 від 26.12.2013 року складає 3000 доларів США, оскільки відповідачем на підтвердження цього не надано суду жодного належного та допустимого доказу.

При цьому суд бере до уваги вимоги ст.6 ЦК України, за якою сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

За таких обставин, оскільки належними та допустимими доказами встановлено факт безпідставного отримання відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 3000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.03.2016 року становить 79491,39 грн., суд приходить до висновку, що такі слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, які складають 794,91 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 6, 526, 1046, 1047, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 294 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ю ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача : ОСОБА_3, про повернення безпідставно набутого майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 79491 (сімдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто одна) грн. 39 коп., а також 794 (сімсот дев'яносто чотири ) грн. 91 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6