Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., СтупакО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_4 була власником корови, яка 24 червня 2014 року біля будинку позивача по АДРЕСА_1 нанесла їй удари, внаслідок чого позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Посилаючись на те, що позивачу була завдана шкода здоров'ю, просила задовольнити позов та відшкодувати їй витрати на лікування у розмірі 6 450 грн 17 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Цурюпинського районного суду Херсонської області від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог, відсутності передбачених законом підстав для відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди позивачу.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що відповідно до умов та звичаю випасу домашньої худоби пастух ОСОБА_5 корову відповідачу не передав, тому відповідальність останнього настає в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Оскільки відсутній склад всіх елементів цивільно-правової відповідальності, тому немає підстав для покладення відповідальності на власника домашньої худоби за відсутності його вини.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд відхилив доводи апеляційної скарги позивача про те, що домашня корова є джерелом підвищеної небезпеки, а тому діють особливі правила відшкодування шкоди, оскільки, як зазначив суд, за правовим визначенням, яке міститься в ч. 1 ст. 1187 ЦК України, вказана сільськогосподарська тварина в нормальному стані під зазначене визначення не підпадає.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Згідно із ч. 4 ст. 12 Закону шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Системний аналіз ст. ст. 9, 12 Закону дає підстави для висновку, що після передачі власником тварини особі, яка супроводжує тварину, на таку особу покладено функцію контролю за поведінкою тварини. За умови неналежного виконання особою, яка супроводжує тварину, обов'язку щодо забезпечення безпеки оточуючих людей, власник тварини не несе відповідальності за завдану твариною шкоду.

Однак під час розгляду справи суд не врахував вищевказаних норм матеріального права, у результаті чого не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, обмежившись лише встановленням факту непередачі пастухом корови її власнику - відповідачу, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Проте для правильного вирішення справи підлягають встановленню і інші факти, а саме: чи здійснювала особа, яка супроводжувала тварину, належним чином свій обов'язок, чи мав він реальну можливість уникнути завдання твариною тілесних ушкоджень позивачу, оскільки, за умови належного виконання такою особою своїх обов'язків, за шкоду, спричинену твариною, відповідальною особою є власник тварини, такий обов'язок обумовлюється неможливістю повного контролю людини над твариною.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, крім того, у достатньому обсязі не визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак