Номер провадження 22-ц/775/952/2016
Головуючий в 1 інстанції Чернишов Ю.В. Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Мальованого Ю.М., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 пред'явив у суд даний позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що він з 11 червня 2014 року по 20 квітня 2015 року працював гірничим диспетчером шахти ім. К.А. Румянцева, яка є структурним підрозділом державного підприємства «Артемвугілля». На порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач у день звільнення не провів з ним повний розрахунок, не виплативши нараховану заробітну плату за період з серпня 2014 року до 01 грудня 2014 року в сумі 23101 грн. 57 коп., а також передбачену Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 10855 грн. 71 коп.

Позивач просив стягнути з державного підприємства «Артемвугілля» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 23101 грн. 57 коп. і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 10855 грн. 71 коп.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, визнаючи надані позивачем докази неналежними та недопустимими, не навів мотивів такого висновку. При цьому суд не зважив на те, що спір стосується стягнення сум за період, що передував припиненню здійснення відповідачем господарсько-фінансової діяльності, і це підтверджується наданими підприємством індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджується телефонограмами №№ 2769, 2770, зареєстрованими 08 червня 2016 року в Журналі телефонограм по цивільним справам № 3.08-15 (ас. 78-79); розпискою ДП «Артемвугілля» про отримання 14 червня 2016 року судової повістки (ас. 82).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості із заробітної плати.

Однак із вказаним висновком у повному обсязі не можна погодитись з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427; Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з державним підприємством «Артемвугілля» в особі структурного підрозділу «Шахта ім. К.А. Румянцева» з 03 лютого 2014 року, працюючи на різних посадах, у тому числі з 11 червня 2014 року - гірничим диспетчером. 20 квітня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (ас. 7-11).

Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з серпня по листопад 2014 року у загальній сумі 23101 грн. 57 коп. надав суду копію довідки № 325а, яка видана 10 вересня 2015 року структурним підрозділом під час фактичного перебування підприємства на тимчасово неконтрольованій владою території (ас. 4).

Відхиляючи цей доказ, суд правильно врахував доводи відповідача про те, що з жовтня 2014 року все рухоме та нерухоме майно, а також фінансова та технічна документація ДП «Артемвугілля», що знаходиться на тимчасово неконтрольованій території, були захоплені невідомими особами, за фактом чого порушено кримінальне провадження. Наказом від 28 листопада 2014 року № 1 з цієї дати припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність ДП «Артемвугілля» та всіх його структурних підрозділів; будь-які документи, видані (складені, підписані, скріплені печаткою тощо) від імені ДП «Артемвугілля» або його структурних підрозділів, вважати недійсними та такими, що не спричиняють правових наслідків для підприємства (ас. 26зв., 27-28, 29).

Однак, відмовляючи у позові з підстав недоведеності позивачем позовних вимог, суд не врахував, що за змістом положень норм чинного трудового законодавства обов'язок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі.

При цьому судом безпідставно визнано неналежним доказом індивідуальну відомість про застраховану особу ОСОБА_1, видану Пенсійним фондом України (ас. 37).

Так, судом не були враховані положення частин 2, 8 ст. 9, частини 2 ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з якими обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Оскільки з наданої Індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 вбачається, що страхові внески страхувальником за серпень-листопад 2014 року не сплачені, а ДП «Артемвугілля» не надало належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про виплату позивачу за спірний період заробітної плати, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем вимог щодо заборгованості із заробітної плати.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Установлено, що відповідач у строки, встановлені ст. 115 КЗпП України, не виплатив ОСОБА_1 нараховану заробітну плату за спірний період; у цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Отже, компенсація втрати частини заробітної плати провадиться незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця.

Таким чином, у зв'язку з невиплатою заробітної плати за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року ДП «Артемвугілля» має сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію, передбачену ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Розмір компенсації на день розгляду справи складає 12501 грн. 74 коп. (без утримання податків і обов'язкових платежів), виходячи з наступного розрахунку:

серпень - 6950 грн. 66 коп. х 0,667 = 4636 грн. 09 коп.,

вересень - 4604 грн. 61 коп. х 0,620 = 2854 грн. 86 коп.,

жовтень - 4522 грн. 17 коп. х 0,582 = 2631 грн. 90 коп.,

листопад - 4309 грн. 58 коп. х 0,552 = 2378 грн. 89 коп.

Однак вищевказаних положень норм матеріального права суд не врахував, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до порушення норм процесуального права.

Суд визнає, що внаслідок невиплати заробітної плати у встановлені законом строки відповідач порушив законні права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення суми заборгованості та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Разом з тим, з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог. Так, суд стягує нараховану, але невиплачену заробітну плату (після утримання обов'язкових платежів та податків) за період з серпня по листопад 2014 року у загальній сумі 20387 грн. 02 коп. (6950 грн. 66 коп. + 4604 грн. 61 коп. + 4522 грн. 17 коп. + 4309 грн. 58 коп.). Сума 2714 грн. 55 коп., яку просив стягнути ОСОБА_1, нарахована відповідачем у грудні 2014 року, тобто поза межами позовних вимог (ас. 37). Розмір компенсації, що стягується з ДП «Артемвугілля» на користь позивача (з урахуванням вимог позовної заяви та апеляційної скарги), складає 10855 грн. 71 коп. (без утримання податків і обов'язкових платежів).

Отже, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Суд стягує з державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за серпень-листопад 2014 року у сумі 20387 грн. 02 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати 10855 грн. 71 коп., усього 31242 грн. 73 коп.

Відповідно до вимог частини третьої ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за серпень-листопад 2014 року у сумі 20387 грн. 02 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати 10855 грн. 71 коп. (без утримання податків і обов'язкових платежів), усього 31242 грн. 73 коп. (тридцять одна тисяча двісті сорок дві грн. 73 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Артемвугілля» у дохід держави судовий збір 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді