Провадження № 22ц/790/6848/16 Головуючий 1-ї інст. Зяброва О.Г.
Справа № 644/482/15-ц Суддя доповідач Бровченко І.О.
Категорія: спори, що виникають
із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхи України», приватна фірма «ГАММА-55», ОСОБА_3, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, який уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила визнати в порядку поділу майна подружжя за позивачем право власності: на 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-2», розташованих за адресою: м.Харків, пр-т Московський, 276-Б; на 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-1», літ. «Б-1», розташованого за адресою: м.Харків, вул.17-го Партз'їзду, 43; визнати за позивачем право власності на автомобіль Mitsubishi ASX, державний номер НОМЕР_1, а за ОСОБА_1 право власності автомобіль TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_2. Право спільної сумісної власності подружжя на вищезазначене майно припинити.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, з 26 липня 1991 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, під час якого ними було придбано спірне майно. На даний час шлюб розірвано і в добровільному порядку подружжя не може дійти згоди щодо поділу спірного майна, у звязку з чим на підставі ст.ст. 60, 70 СК України просила здійснити поділ майна у рівних частках.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя: частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,4 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 276-Б; нежитлові будівлі літ. «А-1» площею 233,5 кв.м, літ. «Б-1» площею 391,3 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул.17 Партзїзду, будинок № 43; автомобіль Mitsubishi ASX, державний номер НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_2.

Розподілено майно подружжя наступним чином: виділено ОСОБА_2 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,4 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 276-Б та 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-1» площею 233,5 кв.м, літ. «Б-1» площею 391,3 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. 17 Партз'їзду, 43 та автомобіль Mitsubishi ASX, державний номер НОМЕР_1; ОСОБА_1 виділено 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,4 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 276-Б та 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-1» площею 233,5 кв.м, літ. «Б-1» площею 391,3 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. 17 Партзїзду, будинок № 43 та автомобіль TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_2, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дане майно.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення з'явившихся учасників процесу, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 26 липня 1991 року, зареєстрований під актовим записом № 506 відділом ЗАГСА Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, про що свідчить свідоцтво про шлюб.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2015 року даний шлюб було розірвано.

Під час шлюбу подружжям було придбано наступне майно: частина нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,5 кв.м, розташованих за адресою: м.Харків, пр-т Московський, 276-Б; нежитлові будівлі літ. «А-1» площею 233,5 кв.м, літ. «Б-1» площею 391,3 кв.м, розташовані за адресою: м.Харків, вул. 17 Партзїзду, 43; автомобіль Mitsubishi ASX, державний номер НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, матеріалами інвентаризаційних справ на нерухоме майно та обліковою карткою транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу( а.с. 98, 104).

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що на даний час за усною домовленістю між колишнім подружжям позивач ОСОБА_2 користується автомобілем Mitsubishi ASX, державний номер НОМЕР_1, а відповідач ОСОБА_1 користується автомобілем TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_2. Право власності на спірні автомобілі на даний час уже зареєстровано за сторонами по справі і відповідач ОСОБА_1 не звертається до суду з відповідними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбане під час шлюбу сторін, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна подружжя є рівними, щодо іншого домовленість між сторонами не досягнута.

Такі висновки рішення суду підтверджені доказами, які досліджені з додержанням вимог цивільно-процесуального закону і яким дана належна оцінка у сукупності з усіма обставинами справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається, що суд першої інстанції не встановив джерела придбання спірного майна, час його придбання та підстави набуття. Судом не прийнято до уваги, що право власності на нежитлові будівлі літ. «А» по проспекту Московському, 276-Б у м. Харкові визнано за ОСОБА_1 на підставі рішення Третейського суду від 14 березня 2006 року та повязане зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності. Нежитлові приміщення літ «А-1», літ. «Б-1» по вул. 17 Партзїзду, 43 у м. Харкові були побудовані відповідачем за власні кошти, що підтверджується заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2006 року.

Вказані доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту пунктів 23, 24, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

З копії рішення Третейського суду створеного по згоді для розгляду конкретної справи від 14 березня 2006 року вбачається, що 10 грудня 2004 року між громадянином ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_5 в простій письмовій формі було укладено договір займу на суму 100000 грн., строком на 1 рік. В той же день, між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ТОВ «Дует» укладено договір поруки.

Рішенням Третейського суду від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно літнє кафе та торгівельний комплекс по проспекту Московському в районі станції метро «Пролетарська» на виконання договору займу від 10 грудня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, договору поруки від 10 грудня 2004 року між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ТОВ «Дует».

Розпорядженням голови Орджонікідзевської районної ради від 11 травня 2006 року № 93-з, літньому кафе та торгівельному комплексу присвоєно поштову адресу пр. Московський, 276-Б.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10959382, виданого 16 червня 2006 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» по проспекту Московському, 276-Б.

Матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 зареєстрував право власності на вказане майно як ФОП, або грошові кошти надавались згідно договору позики від 10 грудня 2004 року як фізичною особою - підприємцем. З рішення Третейського суду від 14 березня 2016 року вбачається, що грошові кошти у позику надавались громадянином ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1 у звязку з здійсненням підприємницької діяльності.

Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків, які були надані відповідачем під час апеляційного розгляду справи, не підтверджують факт надання позики та визнання права власності на нерухоме майно у звязку з здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

Посилання ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2006 року, не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2006 року за визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлових будівель літ. «А-1» площею 233,5 кв.м, літ. «Б-1» площею 391,3 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. 17 Партзїзду, 43. З рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 під час судового розгляду справи стороною по справі не була та судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо спільної власності подружжя.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -