У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, третя особа - ректор Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини Безлюдний ОлександрІванович, про визнання незаконними наказів про переведення і звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини на рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 24 листопада 2014 року вона працювала на посаді в.о. проректора з науково-педагогічної роботи, а з грудня 2014 року на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини, а наказом ректора від 30 червня 2015 року № 113-к/п її звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Позивач вважала дії відповідача незаконними, оскільки була прийнята на роботу на умовах безстрокового трудового договору, тому просила суд: визнати неправомірними дії Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини у частині одноосібної зміни умов трудового договору; визнати незаконним і скасувати п. 1.4 наказу ректора університету від 30 червня 2015 року № 113-к/п про її звільнення; визнати незаконними наказ в.о. ректора університету від 23 грудня 2014 року №193-к/п про переведення її з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки), професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) у частині визначення їй строку трудового договору до 30 червня 2015 року та наказу в.о. ректора університету від 13 січня 2015 року №3-к/п про переведення її з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) на посаду професора зазначеної кафедри (1,0 ставки) у частині визначення їй строку трудового договору до 30червня 2015 року; поновити її на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини з дня звільнення, тобто з 1липня 2015 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 липня 2015 року до дня поновлення на роботі та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано п.1.4 наказу по Уманському державному педагогічному університету імені Павла Тичини від 30 червня 2015 року №113-к/п про звільнення ОСОБА_3 з роботи у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору по п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Визнанонезаконним і скасовано п.1.1 наказу по Уманському державному педагогічному університету імені Павла Тичини від 23 грудня 2014 року№193-к/п про переведення ОСОБА_3 з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки), професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) у частині визначення ОСОБА_3 строку трудового договору по 30червня 2015 року.

Визнанонезаконним і скасовано п.3.6 наказу по Уманському державному педагогічному університету імені Павла Тичини від 13 січня 2015 року №3-к/п про переведення ОСОБА_3 з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління з 0,5 ставки на посаду професора зазначеної кафедри 1,0 ставки у частині визначення ОСОБА_3 строку трудового договору по 30 червня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Уманському державному педагогічному університеті імені ПавлаТичини з дня звільнення з 1 липня 2015 року.

Стягнуто з Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 липня 2015 року до дня поновлення на роботі, тобто 22 березня 2016 року в розмірі 44 636 грн 28 коп. та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Уманський державний педагогічний університет ім. Павла Тичини просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що переведення позивача на іншу посаду та звільнення її з роботи відбувалось з дотриманням відповідачем вимог трудового законодавства

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до наказів в.о. ректора університету від 23 грудня 2014 року № 193-к/п, від 13 січня 2015 року № 3-к/п трудові договори з позивачем укладено на невизначений строк, тобто вони є безстроковими, тому звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України є неправомірним і вона підлягає поновленню на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Уманському державному педагогічному університеті імені ПавлаТичини з дня звільнення з 1 липня 2015 року. У зв'язку з чим з відповідача підлягають стягненню на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральна шкода.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 24 листопада 2014 року була прийнята на роботу в Уманський державнийпедагогічний університет імені Павла Тичини на посаду в.о. проректора з науково-педагогічної роботи за її заявою від 21 листопада 2014 року, про що був виданий відповідний наказ від 25 листопада 2014 року № 180-к/п. Цим же наказом позивача прийнято на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління на 0,5 ставки, за сумісництвом.

За заявою ОСОБА_3 від 23грудня 2014 року, вона згідно з наказом в.о. ректора університету від 23 грудня 2014 року №193-к/п (п. 1.1) з 24грудня 2014 рокубула переведена з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки) та професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки), терміном до 30 червня 2015 року.

За заявою ОСОБА_3 від 25 грудня 2014 року, вона згідно з наказом в.о. ректора університету від 13 січня 2015 року №3-к/п (п. 3.6) з 13 січня 2015 була переведена з 0,5 ставки на 1,0 ставки професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління, терміном до 30 червня 2015 року.

Наказом ректора університету від 30 червня 2015 року № 113-к/п ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями чч. 9, 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, що діяло на момент виникнення та припинення спірних правовідносин, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту)виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

При цьому відповідно до ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

У п. 7 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що вчена рада вищого навчального закладу обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади деканів, завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій.

Судом установлено, що 16 червня 2015 року на засіданні Вченої ради університету, за результатами голосування її членів щодо обрання на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління ОСОБА_3 набрала менше 50 % голосів присутніх членів Вченої ради, а саме: «за» - 9 голосів, «проти» - 25 голосів, у зв'язку з чим конкурс вважається таким, що не відбувся (п. 8 Положення).

У п 8.2 Положення закріплено, що у разі необрання на новий строк за конкурсом науково-педагогічного працівника трудові відносини з ним припиняються у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 не пройшла конкурс на посаду професора, укладення з таким працівником контракту передбачає лише проходження конкурсу.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та дійшов неправильного висновку про невірне застосування судом положень Закону України «Про вищу освіту» та ст. 23 КЗпП України.

Не відповідає також нормам матеріального права висновок апеляційного суду про те, що в разі переукладення строкового трудового договору кілька разів, він вважається безстроковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Крім того, права вищого навчального закладу, що визначають його автономію, встановлені вищевказаним Законом України, не можуть бути обмежені іншими законами чи нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 2), тому в даному випадку з позивачем укладався строковий трудовий договір на час виконання певної роботи, а саме до кінця навчального року, у зв'язку з умовами зайняття посади професора, які регулює ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту».

Таким чином, висновок апеляційного суду про неможливість укладення строкового трудового договору є передчасним, як і фактичне визнання безстроковості трудового договору між сторонами, що суперечить закріпленим у ст. ст. 2, 55 Закону України «Про вищу освіту» підставам зайняття посади, яку обіймала ОСОБА_3

Також обрання кандидатами на посади науково-педагогічних працівників на конкурсній основі передбачено у п. 9.8 Статуту Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, п. 2.1 колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом університету.

Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Разом з тим апеляційний суд, пославшись на вимоги ст. 29 КЗпП України, не зазначив у чому полягають порушення відповідачем зазначених норм при переведенні ОСОБА_3 на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління.

При цьому апеляційний суд не врахував, що відсутність підпису ОСОБА_3 у наказі в.о. ректора університету від 23 грудня 2014 року не дає підстав вважати, що строк дії договору не був з нею погоджений, оскільки на жодному із наказів немає підпису позивача, у тому числі й на наказі від 25 листопада 2014 року № № 180-к/п, згідно з яким вона прийнята на роботу та не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 було прийнято на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління до закінчення навчального року, тобто до 30 червня 2015 року, з чим вона погодилась, написавши заяву на участь у конкурсі в травні 2015 року, а також, підписавши наказ від 27 квітня 2015 року № 52-к/п щодо попередження про звільнення її із займаної посади 30 червня 2015 року.

Крім того, зазначене саме по собі не може свідчити про незаконність звільнення позивача.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року скасувати, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик