НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7744/13-ц
№ 2/183/34/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника відповідача-2 ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Горького», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи Орган опіки та піклування Новомосковської районної державної адміністрації, Новомосковська товарна біржа про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

встановив:

подано позов, в якому позивач з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомості - житлового будинку з надвірними побудовами № 53-В, розташованого за адресою: вул. Радянська с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, від 16 травня 2000 року, який був укладений позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені Горького» на Новомосковській товарній біржі; виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з житлового будинку № 53-В, розташованого за адресою: вул. Радянська, с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, без надання іншого житлового приміщення; зобовязати Державну міграційну службу Новомосковського РВ ГУ МДС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ч. 3 ст. 9, ч.1 ст.161, ч.3 ст.168 ЖК України, п. 27 Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» обґрунтовані тим, що з 16 жовтня 1971 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_6. У даному шлюбі народилися діти: син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - Володимир, ІНФОРМАЦІЯ_4. 18 лютого 1988 року чоловік позивача - ОСОБА_6 помер. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Миколаївською сільською Радою Новомосковського району Дніпропетровської області від 17 квітня 1992 року, за реєстром № 86, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за №1013-5, позивач придбала житловий будинок № 53-В, розташований за адресою: вул. Радянська, с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, за який виплачувала заборгованість декілька років. Перебуваючи у тяжкому матеріальному стані, позивач у квітні 2000 року звернулась до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Горького» з проханням надати їй позику в сумі 2000 доларів США. Відповідач пообіцяв позивачу, що вищевказана сума буде поступово стягуватися з заробітної плати. Але в травні 2000 року ТОВ «Агрофірма ім. Горького» запропонували позивачу в рахунок наданої позики оформити угоду, але не позики, а купівлі-продажу жилого будинку № 53-В, розташованого за адресою: вул. Радянська с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Як людина юридично неграмотна, не усвідомлюючи наслідків, які можуть статися після укладення договору купівлі-продажу на вищезазначений будинок, позивач вимушена була погодитися на умови ТОВ «Агрофірма ім. Горького» з причини тяжких обставин матеріального характеру, а також обіцянки, що після повернення зазначеної суми, будинок залишиться за позивачем. 16 травня 2000 року, між позивачем та відповідачем-1 була оформлена угода купівлі-продажу житлового будинку на Новомосковській товарній біржі, яка не посвідчена нотаріально, а відтак є нікчемною. Також, в спірному будинку залишався проживати син позивача - ОСОБА_8, який сплачував житлово-комунальні послуги: за використання електроенергії та газопостачання. Протягом усього часу, починаючи з 2000 року по 2007 рік позивач вважала, що з її заробітної плати щомісячно ТОВ «Агрофірма ім. Горького» буде стягуватися визначена грошова сума. Але, у 2007 році позивачу стало відомо, що ТОВ «Агрофірма ім. Горького» бажає вселити у житловий будинок № 53-В, розташований за адресою: вул. Радянська, с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, сімю молодого спеціаліста - ОСОБА_3. Після цього позивач неодноразово зверталася до ТОВ «Агрофірма ім. Горького» і намагалася повернути їм гроші, але позивачу відмовляли кожний раз з будь-яких приводів. 06 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірмою ім. Горького» укладено в письмовій формі договір № 62 купівлі-продажу житлового будинку № 53-В, який знаходиться за адресою: вул. Радянська, с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області. У серпні 2011 року ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми ім. Горького» про визнання договору купівлі-продажу від 06 грудня 2007 року дійсним та визнання права власності. 14 лютого 2012 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми ім. Горького», третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору № 62 купівлі-продажу від 06 грудня 2007 року дійсним та визнання права власності відмовлено в повному обсязі. 12 липня 2012 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 по вищевказаній справі - відхилено. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року - залишено без змін та набрало чинності. На теперішній час у позивача сталися складні сімейні стосунки, остання вирішила скористатися своїм правом на будинок. Незважаючи на рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 зі своєю родиною, продовжують користуватися належним позивачу житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Радянська, № 53-В, у с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, не бажає добровільно звільнити будинок. Крім того, на виконання вимог ст. 168 ч. З ЖК України, позивач в письмовому вигляді попередила відповідачів в добровільному порядку звільнити приміщення по вул. Радянській, б. № 53-В у с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області. Внаслідок створених відповідачами перешкод та їх неправомірних дій, вважає, що позбавлена володінням, користуванням та розпорядженням своїм житловим будинком.

Також позивач просила поновити їй строк звернення до суду, вказуючи, що 10 жовтня 2013 року дізналась, що відповідач-1 по справі не хоче отримувати від неї кошти, ігнорував прохання про повернення будинку та з позовної заяви позивач дізналась, що її будинок вже проданий іншій особі.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити вказуючи, що позивача ввели в оману щодо обставин договору, а тому договір укладено незаконно, а відповідачі-2-4 безпідставно порушують право власності позивача.

Представник відповідача-1, відповідачі-3, -4 в судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача-2 просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на наявність рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року. Наполягала на застосуванні строків позовної давності до даних правовідносин, як до правовідносин про визнання недійсним договору сплив 18 травня 2003 року, так і до вимоги про виселення січень 2008 року, в той час, як позов подано 28 жовтня 2013 року.

Представник відповідача-5 надав суду заяву, згідно з якою просив про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новомосковської районної державної адміністрації просив розглядати справу за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову.

Представник третьої особи-2 Новомосковської товарної біржі в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача-2, дослідивши докази, надані учасниками цивільного процесу, судом встановлено наступне.

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року, згідно з угодою купівлі-продажу, укладеною 16 травня 2000 року на Новомосковській товарній біржі за № 000113 ТОВ «Агрофірма ім. Горького» придбала у ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А», цегла, розміром 34,6 кв.м., житловою площею з надвірними побудовами: сарай - Б, вхід в підвал -В, гараж - Г, вбиральня - Д, огорожа №1-4, що розташований по вул. Радянській, 53-В в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Миколаївською сільською радою за реєстром № 86, зареєстрованому в БТІ за № 1013-5. Судом встановлено, що продавець ОСОБА_1 отримали від позивача ТОВ «Агрофірма ім. Горького» грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США. Даний факт нею визнано в судовому засіданні. Судом також встановлено, що обидві сторони виконали умови зазначеного вище договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею, тобто ОСОБА_1 передала ТОВ «Агрофірма ім. Горького», зокрема, документи, а ТОВ «Агрофірма ім. Горького», як покупець, в свою чергу, передала відповідачу обговорену грошову суму за придбаний об'єкт нерухомості. На підставі вищезазначеного договору на позивача було переоформлено технічний паспорт на домоволодіння. Крім того, починаючи з моменту придбання вищевказаної нерухомості, тобто з 16 травня 2000 року ТОВ «Агрофірма ім. Горького» на законних підставах користується та розпоряджається на свій розсуд домоволодінням розташованим по вул. Радянській, 53-В в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, що стверджується, окрім технічного паспорту, Наказом від 22 липня 2009 року про продаж ОСОБА_3 зазначеного домоволодіння та довідкою про отримання коштів за нього, а також самим договором купівлі-продажу, укладеним між ТОВ «Агрофірма ім. Горького» та ОСОБА_3, з яким, до речі, сторони звернулись до нотаріуса. На ОСОБА_3 було переоформлено і особовий рахунок по газопостачанню у спірному будинку, по якому ним своєчасно здійснюються проплати, про що свідчить довідка про відсутність заборгованості. Факт ухилення ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення встановлений в судовому засіданні, оскільки вона його не заперечувала. Крім того, про її ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу свідчить також той факт, що 04 вересня 2012 року вона звернулась до суду з позовом про визнання зазначеного договору недійсним. Встановлено, що розбіжність номеру будинку в договорі купівлі-продажу, укладеному між колгоспом ім.Горького та ОСОБА_1 (53-Б замість 53-В), суд вважає опискою, оскільки факт належності ОСОБА_1 іншого будинку, суду не доведений. Крім того, суду надані відповідні довідки про те, що будинок за № 53-Б по вул. Радянській в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, належить іншій особі.

У відповідності до довідки Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 431 від 20 лютого 2012 року, у вказаному домоволодінні (№ 53-Б по вул. Радянській в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області) був зареєстрований з 07 грудня 1990 року по 23 грудня 1993 року та з 16 січня 1995 року по 01 листопада 2008 року ОСОБА_8

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 365 від 25 лютого 2013 року, згідно записів погосподарської книги, у будинку № 53-Б по вул. Радянській в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області з 01 червня 1979 року по 23 січня 1997 року зареєстрована ОСОБА_1, з 01 червня 1979 року по 04 квітня 2002 року ОСОБА_7, з 01 червня 1979 року по 01 листопада 20078 року ОСОБА_8, з 13 серпня 1979 року по 17 жовтня 2000 року ОСОБА_8, з 21 липня 1991 року по 04 квітня 2002 року ОСОБА_9

27 лютого 2013 року позивачем на адресу відповідача-1 направлено лист із вимогою надання інформації про підстави зняття з реєстрації ОСОБА_8, отриманий відповідачем-1 27 лютого 2013 року.

18 березня 2013 року Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомлено позивача про відсутність можливості надання інформації про підстави зняття з реєстрації ОСОБА_8 через сплив строку зберігання заяв на реєстрацію та зняття з реєстраційного обліку.

Також у вказаному домоволодінні з 20 травня 2010 року зареєстровані відповідачі-2 та 3.

01 липня 2015 року між ТОВ «Агрофірма ім..Горького» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 53-Б по вул. Радянській в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого відповідач-2 набув право власності на спірний будинок.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості - житлового будинку з надвірними побудовами № 53-В, розташованого за адресою: вул. Радянська с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, від 16 травня 2000 року, що був укладений позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені Горького» на Новомосковській товарній біржі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Так, оскільки договір купівлі-продажу, який просить визнати нечинним позивач укладено до 2004 року, суд застосовує положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Зокрема, відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Ч.1 ст.47 ЦК УРСР (1963 року) передбачала, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Тобто недійсність угоди.

Між тим, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона відмовляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі визнати угоду дійсною, визнавши за позивачем право власності на спірний будинок.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «А», цегла, розміром 34,6 кв.м., житловою площею з надвірними побудовами: сарай - Б, вхід в підвал -В, гараж - Г, вбиральня - Д, огорожа №1-4, що розташований по вул. Радянська, 53-В в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, укладений 16 травня 2000 року на Новомосковській товарній біржі за № 000113 між ОСОБА_1 з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Горького» з іншої. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Горького» право власності на житловий будинок літ. «А», цегла, розміром 34,6 кв.м., житловою площею з надвірними побудовами: сарай - Б, вхід в підвал -В, гараж - Г, вбиральня - Д, огорожа №1-4, що розташований по вул. Радянська, 53-В в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Судами встановлено, що сторони при укладанні договору купівлі-продажу досягли усіх істотних умов договору. Однак ОСОБА_1 ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору.

За таких обставин, оскільки судовим рішенням по справі № 0427/7177/2012 застосовано положення ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) та визнано дійсною угоду, не засвідчену нотаріально з підстав встановлення факту ухилення контрагента від нотаріального посвідчення та фактичного виконання угоди підстав для застосування положень ч.1 ст.47 ЦК УРСР (1963 року) щодо її недійсності з підстав відсутності нотаріального посвідчення суд не вбачає і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

При цьому, аналізуючи посилання позивача на те, що вона вважала укладений договір купівлі-продажу договором позики, суд не приймає означені посилання до уваги в силу положень ст.11 ЦПК України та того, що підставами позову що розглядається судом є посилання позивача саме на положення ст.47, 227 ЦК УРСР (1963 року), а не на положення ст.ст.55, 56, 57, 58 ЦК УРСР (1963 року).

Крім того, як встановлено судом у справі № 0427/7177/2012, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що нею було отримано копію зазначеного договору після його підписання, яка наявна у неї на руках і на момент розгляду справи в суді, а тому суд прийшов до висновку, що вона з 2000 року мала можливість ознайомитися з договором, зокрема отримати консультацію щодо його умов та змісту та оскаржити його, однак до суду вона звернулась лише 04 вересня 2012 року. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що після підписання спірного договору купівлі-продажу вона передала технічний паспорт та вісі інші документи на домоволодіння, що свідчить про її бажання виконати договір. Гроші, отримані внаслідок укладення спірного договору купівлі-продажу на момент розгляду справи в суді ОСОБА_1 не повернула. Її твердження про той факт, що вона неодноразово намагалась їх повернути, однак їй було відмовлено, не можуть бути прийняті судом, оскільки на підтвердження зазначеної обставини суду, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів.

Також не надані докази на підтвердження означених обставин і в межах справи, що розглядається.

При цьому, сам лише факт реєстрації ОСОБА_8 у спірному домоволодінні 07 грудня 1990 року по 23 грудня 1993 року та з 16 січня 1995 року по 01 листопада 2008 року не спростовує факту виконання позивачем умов договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 травня 2000 року.

Розглядаючи вимоги позову щодо виселення відповідачів 2-4 з будинку та зобов`язання відповідача-5 зняти відповідачів 2-4 з реєстраційного обліку, суд виходить з положень ст. 15 ЦК України та того, що позивачем не доведено належними доказами, з урахуванням ст.9, 161, 168 ЖК України порушення її прав, як власника житлового приміщення, в яке вселилися відповідачі, наявності доказів на підтвердження її права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Радянська, 53-В в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області станом на момент реєстрації, створення відповідачами перешкод позивачу в користуванні чи розпорядженні належною саме їй власністю, підстав за яких-би була б необхідна згода позивача, як колишнього власника на реєстрацію відповідачів 2-4 в домоволодінні, що позивачу не належало. Внаслідок викладеного, в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Горького», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи Орган опіки та піклування Новомосковської районної державної адміністрації, Новомосковська товарна біржа про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 17 червня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов