Справа № 353/57/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1391/2016
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тлумацького районного суду від 13 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, який в процесі розгляду справи уточнила та просила стягувати з відповідача по 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.05.2011 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак з липня 2015 року разом не проживають. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не цікавиться дитиною, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча займається підприємницькою діяльністю, отримує великі доходи і має можливість сплачувати аліменти. У зв'язку з наведеним позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Тлумацького районного суду від 13 травня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2. Вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 22.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в обґрунтування своїх заперечень щодо її позовних вимог відповідач посилався на те, що вона продала зареєстрований на неї автомобіль марки «Ауді А6», а тому має кошти на своє утримання та утримання дочки. Однак, вказаний автомобіль вона змушена була продати, оскільки знаходиться в скрутному матеріальному становищі, ніде не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а відповідач ухилився від виховання дитини.

Також апелянт вказує, що суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі по 600 грн. щомісячно, не врахував отримані відповідачем доходи від здійснення підприємницької діяльності, а також наявність у нього кількох транспортних засобів, за допомогою яких він також отримує доходи, при тому, що в рішенні суд вірно зазначив, що неотримання відповідачем коштів у 1 кварталі 2016 року не свідчить про те, що протягом 2-4 кварталів він не буде отримувати доходи. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру ОСОБА_4 як фізична-особа підприємець не ліквідований, не знаходиться в процесі ліквідації, сам є молодою працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції вважали законним та обґрунтованим. Заперечення обґрунтували посилаючись на те, що задекларований ним дохід за 2015 рік в розмірі 248 862,79 грн. є валовим доходом, а не чистим прибутком, тобто з цих коштів він сплачував податки, ніс витрати на утримання та ремонт належних йому транспортних засобів. Більшу частину доходу ним було зароблено в другому кварталі 2015 року, коли з апелянтом проживали однією сім'єю. Із зароблених коштів він придбав автомобіль марки «Ауді А6», 1997 року випуску, який позивач забрала собі і на початку 2016 року продала, мотивуючи скрутним матеріальним становищем. Згідно довідкового повідомлення судового експерта ОСОБА_7 середня ринкова вартість такого автомобіля становить 180 770 грн. Тому за кошти від реалізації автомобіля позивач може утримувати доньку більше як 12 років. Всі транспортні засоби, які обліковуються за ним, були його дошлюбним майном і зараз в нього залишився тільки один вантажний автомобіль і два причепи. Однак вони зношені, не придатні до експлуатації, потребують значних коштів на їх ремонт, у зв'язку з чим він звернувся до реєстратора із заявою про ліквідацію, і знаходиться в процесі ліквідації. Банківський рахунок ФОП ним закрито.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та доказів на їх підтвердження, щодо правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 14.05.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2).

Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), яка проживає з матір'ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні і вихованні (а.с. 4).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, інших видів допомоги, крім державної допомоги при народженні дитини, не отримує (а.с. 38).

Відповідач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку у Тлумацькому відділенні Тисменицької ОДПІ як платник податків та згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку ІІІ-ої групи фізичної-особи підприємця сума доходу за 2015 рік становить 248 862,79 грн., а за І-ий квартал 2016 року - 990,0 грн. (а.с. 62).

Згідно відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 24.03.2016 року за відповідачем ОСОБА_4 у період з 2011 року по даний час зареєстровані транспортні засоби марок: «ВАЗ 211540 120 20», ПР «Дністер 1-2», «МАЗ 950600010» та «МАЗ 64229», який 10.12.2015 року перереєстрований на іншого власника без зняття з обліку (а.с. 76).

Також згідно відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 31.03.2016 року за позивачем ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль марки «Ауді А6», який 26.01.2016 року знятий з обліку для реалізації та 27.01.2016 року зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу за гр. ОСОБА_8 (а.с. 64).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції врахувавши, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, і кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно, а також, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має незначний дохід в 2016 році, а позивач ніде не працює та отримує допомогу при народженні першої дитини до досягнення нею трирічного віку, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується не повністю з наступних підстав.

В силу дії ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Правильно встановивши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 184 СК України, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі.

Дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, давши їм оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в користь позивача на утримання їхньої доньки в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Колегія суддів погоджується з таким розміром, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно довідки Управління соцзахисту населення Тлумацької РДА №523 від 22.02.2016 р позивач отримала допомогу при народженні дитини в розмірі 10 320 грн. та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 860 грн. (а.с. 37). Також нею продано транспортний засіб марки «Ауді А6», який є спільним майном подружжя. Дохід відповідача від підприємницької діяльності, задекларований в податковій декларації платника єдиного податку за 2015 рік, є валовим доходом а не чистим прибутком. За перший квартал 2016 року валовий дохід відповідача становить 980 грн. Також встановлено, що транспортні засоби, які обліковуються за відповідачем є його особистим майном, а не майном подружжя.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів та вказуючи про їх стягнення в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції невірно вказав на те, що розмір таких аліментів повинен бути не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно зазначеної норми закону та з урахуванням положень частини другої статті 182 СК України суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі, який не залежить від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може варіюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить самому змісту статті 184 СК України та принципам такого способу визначення розміру аліментів.

За наведених обставин та норм матеріального права колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з резолютивної частини: «але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 13 травня 2016 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення: «але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В решті рішення Тлумацького районного суду від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Проскурніцького П.І.