Справа № 761/2928/16-ц
Провадження № 2/761/3454/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2106 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика про поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

В січні 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, в якому просив суд: поновити позивача на посаді асистента кафедри медичної інформатики відповідача з подальшим належним оформленням трудової книжки позивача; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2015р. по день поновлення позивача на роботі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі наказу ректора відповідача від 08 квітня 2015р. його було зараховано на посаду асистента кафедри медичної інформатики. Наказом ректора відповідача від 04 грудня 2015р. його було звільнено з займаної посади 30 грудня 2015р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з закінченням строкового трудового договору.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки письмовим доказом його пропозиції укладання безстрокового трудового договору є його заява від 04 квітня 2015р. про прийняття на роботу, яка не містить прохання щодо укладання строкового трудового договору. З метою захисту свого права позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначивши, що заява позивача від 03 квітня 2015р. не містить жодної вказівки на пропозицію укладання безстрокового трудового договору. Будь-яких інших заяв щодо оформлення трудових правовідносин від позивача не надходило. Також представники відповідача наголошували на тому, що у позивача під час ознайомлення з наказом від 08 квітня 2015р. про прийняття його на роботу, в якому було зазначено, що позивача було зараховано на посаду по строковому договору, не виникло жодних заперечень.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом ректора відповідача за № 211-к від 08 квітня 2015р. позивача ОСОБА_1 було зараховано з 07 квітня 2015р. на посаду асистента кафедри медичної інформатики по строковому договору, по 30 грудня 2015р. Підставою для видачі даного наказу була заява позивача від 03 квітня 2015р. про прийняття його на роботу. З даним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в даному наказі (а.с. 17), і не заперечувалось в судовому засіданні позивачем особисто.

Наказом ректора відповідача за № 717-к від 04 грудня 2015р. позивача ОСОБА_1 було звільнено 30 грудня 2015р. у зв'язку із закінченням строкового трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава: строковий трудовий договір.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, роз'яснень наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом також встановлено, що трудові відносини позивача з відповідачем не могли бути оформлені в інший спосіб, ніж у вигляді строкового трудового договору, оскільки у відповідача діє Порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів) (далі по тексту - Порядок), затверджений наказом відповідача від 31 січня 2015р. № 332.

Даний Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Цей Порядок визначає механізм та умови проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Вказаний пункт Порядку узгоджується з ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту».

В судовому засіданні представники відповідача пояснили суду, що жодного разу при оголошенні конкурсу на заміщення вакантної посади асистента кафедри медичної інформатики відповідача протягом 2015р. позивач не подавав заяви для участі у конкурсі, як це передбачено Порядком. Щодо даного факту заперечень від позивача під час розгляду справи не надходило.

Отже, враховуючи норми ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» та Порядку трудові правовідносини між позивачем та відповідачем носили строковий характер.

Крім того, позивач був обізнаний про те, що він працював за строковим договором, що свідчить його особистий підпис в наказі про зарахування його на посаду, при цьому позивач у встановлений законом порядком даний наказ не оскаржував, а значить він погодився з ним.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи було здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому позовні вимоги про поновлення позивача на посаді асистента кафедри медичної інформатики відповідача не підлягають задоволенню. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав про поновлення позивача на роботі, враховуючи положення ст. 235 КЗпП України, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 43 Конституції України; ст. ст. 23, 36,, 232, 235 КЗпП України, в редакції яка діяла на час спірних правовідносин; ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992р. за № 9, з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика про поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: