Справа № 2-1156/11 Провадження № 22-ц/772/2485/2016Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 27Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки, -

встановила:

В вересні 2011 року ПАТ "ОТП Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.03.2008 року між ТОВ "Автомир Вінниця" та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", був укладений договір про надання кредиту та додаткові угоди до нього, згідно яких банком було надано кредит у сумі 1654710 доларів США.

Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконав, а тому 17.05.2011 року позивач направив йому досудову вимогу про погашення заборгованості в повному обсязі.

Так, станом на 09.06.2011 року загальна сума заборгованості позичальника ТОВ "Автомир Вінниця" становить 1500673,80 доларів США, що складається з: 1452448 доларів США - сума заборгованості по тілу кредиту; 47239,69 доларів США - сума заборгованості по відсотках; 986,11 доларів США - сума заборгованості по пені за період з 23.03.2011 року по 09.06.2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредиту №СР 08-102/В00 від 05.03.2008 року між сторонами у справі 6 березня 2008 року було укладено договір поруки №SR 08-071/В00 та додаткові договори до нього: договір №1 про зміну договору поруки № SR 08-071/В00 від 21.08.2008 та договір №2 про зміну договору поруки №SR 08-071/В00 від 19.02.2009, згідно умов яких відповідач зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомир Вінниця" перед банком.

Вимогу про виконання боргових зобов'язань відповідач в добровільному порядку не виконує.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за договором про надання кредиту №CR 08-102/В00 від 05 березня 2008 року станом на 14 квітня 2016 року у розмірі 915 558,05 дол. США та 585 655,15 грн. нарахованої пені, а також витрати по сплаті судового збору та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції 05 березня 2008 року між та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомир Вінниця" укладено договір про надання кредиту №CR 08-102/В00.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ТОВ "Автомир Вінниця" кредит з лімітом фінансування 1654710 доларів США, які останній зобов'язався повернути в строк до 05.03.2015 року.

При цьому, повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця, один раз на місяць, рівними платежами, крім останнього, таким чином, що останній платіж припадав на березень 2015 року. Тобто з 05.01.2009 року по 05.02.2015 року позичальник щомісячно повинен був сплачувати банку по 22062 долари США, а 05.03.2015 року пунктом 4.1.1 визначено, що сторони погодили, що проценти за користування кредитом розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (LIBOR +7,38)% річних із розрахунку 360 днів на рік. При цьому за обставин, що згідно з положеннями п.1.4.2. (з підпунктами) цього договору відбулося збільшення процентної ставки, то з дати перегляду процентної ставки і до закінчення строку дії цього договору проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (LIBOR +9,38)% річних із розрахунку 360 днів на рік, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами.

Однак, позичальник своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором №CR 08-102/В00 від 05 березня 2008 року не виконав, внаслідок чого станом на 14 квітня 2016 року утворилась заборгованість за договором про надання кредиту, яка згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи становить 915558,05 доларів США та пені в розмірі 585655,15 грн.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань по кредитному договору №SR 08-102/В00 між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_6 06.03.2008 року було укладено договір поруки №SR 08-071/В00 та додаткові договори до нього: договір №1 про зміну договору поруки № SR 08-071/В00 від 21.08.2008 року та договір №2 про зміну договору поруки №SR 08-071/В00 від 19.02.2009, згідно умов яких останній зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником за невиконання зобов'язань, що підлягають виконанню за договором про зобов'язання, або пов'язані з договором про зобов'язання, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк та в такому порядку, як це встановлено в договорі про зобов'язання, в тому числі будь-якими змінами та доповненнями до договору про зобов'язання, які можуть бути укладені кредитором та боржником в майбутньому.

Порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення кредиту, сплати процентів за кредит, сплати комісії за управління кредитом, сплати штрафних санкцій, а також сплати інших сум, що підлягають сплаті згідно з договором про зобов'язання.

Зокрема, в договорі поруки визначено строк кредитування, суму повернення кредиту на відповідну дату повернення кредиту, передбачені пунктом 1.6.1. кредитного договору, проценти за кредит та сплати штрафних санкцій, передбачених п.1.4.1 кредитного договору №SR 08-102/В00.

Крім того, між ТОВ "Автомир Вінниця" та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" були укладені додаткові угоди до кредитного договору, а саме:

- договір №1 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 24.03.2008 року (а.с.18, том І);

- договір №2 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 11.06.2008 року (а.с.19, том І);

- договір №3 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 30.07.2008 року (а.с.20-21, том І);

- договір №4 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 15.12.2008 року (а.с.22-23, том І);

- договір №5 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 04.02.2009 року (а.с.24-25, том І);

- договір №6 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 06.04.2009 року (а.с.26-26-а, том І);

- договір №7 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 05.06.2009 року (а.с.27, том І);

- договір №8 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 13.10.2009року (а.с.28, том І);

- договір №9 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 02.02.2010року (а.с.29-31, том І);

- договір №10 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 28.07.2010року (а.с.32-33, том І);

- договір №11 про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, укладений 04.03.2011 року (а.с.34-35, том І), що є невід'ємними частинами вище зазначеного договору про надання кредиту.

Відповідно до умов вказаних правочинів про зміну договору про надання кредиту №CR 08-102/В00, зокрема договорів №5 від 04.02.2009 року; №6 від 06.04.2009 року; №7 від 05.06.2009 року; №9 від 02.02.2010 року; №10 від 28.07.2010 року; №11 від 04.03.2011 року збільшились розміри щомісячних сум повернення кредиту на відповідну дату повернення кредиту з 22 062 доларів США до 33000 доларів США, а на 05.03.2015 року до 31 448 доларів США, що потягло за собою збільшення обсягу боргової відповідальності відповідача як поручителя.

Пунктом 2.3. договору поруки передбачено, що в разі зміни розміру зобов'язання після укладення цього договору, в тому числі збільшення, таке зобов'язання забезпечується в повному розмірі.

Відповідно до частин 1статті 553, частини 1статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1,2 ст. 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, зміна умов кредитного договору навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України17.02.2016 року при розгляді цивільної справи №6-3176цс15.

Колегія суддів відкидає посилання апелянта на те, що договорами про зміну №5 від 04.02.2009 року, №6 від 06.04.2009 року, №7 від 05.06.2009 року, №9 від 02.02.2010 року та №10 від 28.07.2010 року кредитного договору насправді не було збільшено боргової відповідальності відповідача як поручителя за кредитним договором, оскільки ними змінювався графік повернення кредиту як в сторону зменшення щомісячного платежу у певні періоди, так і у сторону його збільшення у зв'язку з попереднім зменшенням платежів, але загальний обсяг відповідальності за кредитним договором не змінювався, адже незмінними залишалися відсоткова ставка за користування кредитом, строк кредитування, та максимальна сума заборгованості за кредитом.

Разом з тим, як видано із графіків погашення заборгованості по кредиту, що додаються до цих договорів, банком і позичальником досягнуто домовленості про зменшення сум платежів по кредиту в одні періоди із одночасним їх збільшення в наступні періоди, тобто погашення тіла кредиту мало відбуватися в пізніші терміни в межах загального строку кредитування. Виходячи з положень договору про те, що проценти розраховуються від суми кожного траншу, що отриманий боржником від кредитора протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання кредитором такого траншу, включаючи день надання, до дати повернення боржником такого траншу не включаючи день повернення, перенесення строків погашення тіла кредиту на пізніші періоди призводить до збільшення розміру процентів, що нараховуються на суму залишку по кредиту (траншу), що відповідно збільшує відповідальність як позичальника, так і поручителя без згоди останнього.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.09.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомир Вінниця" ліквідовано, на підставі чого 23.05.2016 року відносно останнього внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи у зв'язку із ліквідацією .

Відповідно до частини 1 статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже, грошове зобов'язання ТОВ "Автомир Вінниця" перед ПАТ "ОТП Банк" було припинено у зв'язку з ліквідацією цієї юридичної особи, а порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання.

Помилковим є посилання апелянта на правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року по справі №6-216цс14, адже в цій справі Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з ЄДРЮО та ФОП не тягнуть за собою припинення зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було пред'явлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки він неналежним чином виконував взяте на себе зобов'язання по погашенню боргу.

Отже у вказаній правовій позиції йдеться про майнового поручителя (іпотекодавця), до якого іпотекодержателем до моменту ліквідації юридичної особи-боржника пред'явлено вимогу про звернення стягнення на майно.

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» і ст. 590 ЦК України правовідносин, що є спірними в даній справі, застосуванню не підлягають.

Не можуть бути прийняті до уваги й бути підставою для скасування судового рішення і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно переглянув й скасував заочне рішення, оскільки на думку апелянта відповідач нібито знав про справу і скасування такого рішення є порушенням принципу остаточності судових рішень.

Згідно з матеріалами справи банк звернувся до суду із зазначеним позовом 14 вересня 2011 року.

Судові засідання відбувалися 29 вересня, 13 жовтня, 3 і 22 листопада 2011 року, причому відомості про те, що відповідачеві вручені судові повістки на вищевказані дати чи взагалі про його поінформованість про наявність такої цивільної справи в суді, відсутні.

22 листопада 2011 року справу розглянуто по суті із винесенням заочного рішення на тій підставі, що відповідач вважався повідомленим про дату, час і місце її розгляду через оголошення в пресі.

Копію заочного рішення направлено відповідачеві 24.11.2011 року, проте розписки про його отримання в справі немає.

Так само відсутні докази вручення ОСОБА_3 й документів в межах виконавчого провадження з виконання вищевказаного заочного рішення.

Відтак відсутні підстави для висновку про те, що Калинівський районний суд невиправдано здійснив втручання у принцип остаточності рішень суду задовольнивши заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення через значений проміжок часу після його ухвалення.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, які вказують на припинення договору поруки через припинення основного зобов'язання внаслідок припинення юридичної особи-позичальника та збільшення сторонами кредитного договору відповідальності поручителя без його згоди, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.