Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Спільного українсько-нідерландського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Група 4 Секурітас ЛТД» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Спільного українсько-нідерландського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Група 4 Секурітас ЛТД» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у квітні 2013 року між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого його прийнято на роботу до відділу власної безпеки (ВВБ) товариства. Наказами компанії від 08 липня 2014 року та від 04 січня 2015 року йому оголошено догани за халатне ставлення до роботи, неякісне виконання професійних обов'язків та порушення трудової дисципліни, а наказом від 19 січня 2015 року його звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зазначив, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29 липня 2015 року скасовано наказ генерального директора товариства від 04 січня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_4 Таким чином, своє звільнення із займаної посади позивач вважає безпідставним та незаконним із порушенням норм КЗпП України. Також зазначив, що вказані дії з боку відповідача порушили його законні права на працю, чим завдали моральну шкоду, яку оцінив у 15 тис. грн.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора відділу власної безпеки СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД».

Стягнуто зі СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» на користь ОСОБА_4 49 086 грн 48 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з урахуванням стягнення з зазначеної суми обов'язкових платежів до бюджету та 1 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави 490 грн 86 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Разом із тим згідно з п. 23 вищевказаної постанови за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив із того, що при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, відповідач обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивачем посадових обов'язків та не врахував положень ч. 3 ст. 149 КЗпП, згідно з якою при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідність наказів вимогам норм трудового права та послідуючого звільнення, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вони були застосовані з порушенням чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що ні в тексті наказу від 19 січня 2015 року № 15-ос, ні в судовому засіданні представником відповідача не наведено доказів конкретної вини позивача, яке було підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення та послідуючого звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Разом із тим суд правильно урахував, що оголошена наказом від 04 січня 2015 року за № 2-ф догана втратила юридичну силу, оскільки рішенням Красноградського районного суду від 29 липня 2015 року, яке набрало законної сили, наказ генерального директора товариства від 04 січня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_4 скасовано, а доказів того, що на момент видання наказу про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України позивач вчинив дисциплінарний проступок суду не надано.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду про те, що оскільки на момент видання наказу від 19 січня 2015 року про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України чинним був тільки наказ від 08 липня 2014 року № 65-ф, яким позивачу оголошена догана за неякісне виконання професійних обов'язків, та були відсутніми докази на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, то були відсутніми підстави для звільнення позивача.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 147 КЗпП України, а також про порушення норм процесуального права: ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України, оскільки суд не повинен був розглядати позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з несплатою позивачем судового збору за їх розгляд, не впливають на правильність висновків судів, крім того, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Спільного українсько-нідерландського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Група 4 Секурітас ЛТД» відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко