У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням, визнання протиправними і скасування рішення загальних зборів та ордеру на житлове приміщення, визнання такими, що не набули і не мають права користування жилим приміщенням, визнання права користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник» (далі - кооператив «Цементник»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням, визнання протиправними і скасування рішення загальних зборів та ордеру на житлове приміщення, визнання такими, що не набули і не мають права користування жилим приміщенням, визнання права користування жилим приміщенням.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що вона з 2000 року фактично проживає у гуртожитку за адресою: кімн. НОМЕР_2, АДРЕСА_1, в яку вселилась за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемент», яке надалі перейменувалось у кооператив «Цементник», де вона працювала з 2001 року по 2005 рік. 01 березня 2004 року між нею і кооперативом «Цементник» укладений письмовий договір найма жилого приміщення на невизначений термін. Рішення від 21 вересня 2013 року і ордер, який кооператив видав відповідачам 30 вересня 2013 року, є незаконними, оскільки спірне жиле приміщення зайняте нею. Посилаючись на вищевказане ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди у користуванні спірною кімнатою, визнати протиправними і скасувати рішення загальних зборів членів кооперативу «Цементник» про надання відповідачам спірної кімнати у гуртожитку та ордер, виданий на ім'я відповідачів на спірне жиле приміщення, визнати, що відповідачі не набули і не мають право на користування спірним жилим приміщенням та реєстрацію у цьому приміщенні, та визнати за нею право користування указаним житловим приміщенням у гуртожитку із видачею їй ордера та переукладенням договору найму жилого приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням, яке знаходиться у гуртожитку за адресою: кімн. НОМЕР_2, АДРЕСА_1. Визнано протиправним та скасовано рішення загальних зборів членів кооперативу «Цементник» про надання ОСОБА_3 з сім'єю і ОСОБА_4 права зайняття жилої площі у гуртожитку за адресою: кімн. № НОМЕР_2, НОМЕР_1, АДРЕСА_1, площею 19,8 та 20,1 кв. м, яке прийняте протоколом № 2 загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 вересня 2013 року. Визнано протиправним та недійсним ордер на жилу площу № 5, виданий кооперативом «Цементник» 30 вересня 2013 року на право зайняття ОСОБА_3 з сім'єю і ОСОБА_4, жилої площі у гуртожитку за адресою: кімн. № НОМЕР_2, НОМЕР_1, АДРЕСА_1, площею 19,8 та 20,1 кв. м. Визнано, що ОСОБА_3 не набула та не має права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Визнано, що ОСОБА_4 не набув та не має права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням, яке знаходиться у гуртожитку за адресою: кімн. НОМЕР_2, АДРЕСА_1, з правом реєстрації місця проживання, зобов'язано кооператив «Цементник» видати ОСОБА_2 ордер на кімн. НОМЕР_2, АДРЕСА_1 із укладанням договору найму житлової площі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року в частині визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що не набули та не мають права користування жилим приміщенням і реєстрації місця проживання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року в частині визнання протиправними і скасування рішення загальних зборів та ордеру на жиле приміщення змінено, викладено резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції: позов ОСОБА_2 до кооперативу «Цементник», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними і скасування рішення загальних зборів та ордеру на жиле приміщення задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 вересня 2013 року, протокол № 6 у частині надання ОСОБА_3 права зайняття жилої площі 19,8 та 20,1 кв. м, кімнат № НОМЕР_2, НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 і визнано недійсним ордер від 30 вересня 2013 року, виданий кооперативом «Цементник» на ім'я ОСОБА_3 на право зайняття із сім'єю з двох осіб жилої площі 19,8 та 20,1 кв. м, кімнат № НОМЕР_2, НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - порушує питання про скасування рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у період з 02 липня 2001 року по 03 березня 2010 року на балансі кооперативу «Цементник» знаходився гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із записів у трудовій книжці, ОСОБА_2 працювала у кооперативі «Цементник» на посаді інженера з 29 серпня 2001 року по 13 вересня 2005 року та звільнена за власним бажанням.

01 березня 2004 року між кооперативом «Цементник» та ОСОБА_2 укладений договір найму житлового приміщення. Відповідно до п. 1 договору завод виділяє наймачу кімн. НОМЕР_2 у АДРЕСА_1, для проживання наймача. Згідно із п. 11, 12 договору найму жилого приміщення, цей договір діє до моменту закінчення його виконання, а в разі коли жодна зі сторін не вимагає його припинення за 30 днів до кінця календарного року, то він вважається автоматично пролонгований на наступний календарний рік. Позивач проживає у гуртожитку без видачі ордеру та реєстрації. 11 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернулась до кооперативу «Цементник» із заявою про вступ до кооперативу, проте рішенням загальних зборів членів кооперативу від 21 серпня 2013 року їй відмовлено, у зв'язку із систематичною несплатою комунальних послуг та порушення умов договору. Цим же рішенням ОСОБА_2 попереджено про виселення.

Згідно із довідкою Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 27 січня 2014 року, ОСОБА_2 має власне житло за адресою: АДРЕСА_2 (140/1000 частин), згідно із договором дарування.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають у кімн. НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровані по даній адресі. Рішенням загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 серпня 2013 року вирішено питання про надання ОСОБА_3 для проживання додаткової житлової площі кімн. НОМЕР_2 цього гуртожитку. 30 вересня 2013 року кооператив «Цементник» видав ОСОБА_3 на склад сім'ї із двох осіб ордер № 5 на право зайняття житлових кімн. № НОМЕР_2, НОМЕР_1 у гуртожитку за вказаною адресою.

Згідно із ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно із ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 132 ЖК УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України згідно із статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що у ОСОБА_2 немає законного права на проживання у спірній кімнаті вказаного гуртожитку з 01 січня 2014 року, оскільки дія договору найму жилого приміщення який укладений між нею та кооперативом «Цементник» закінчилась 31 грудня 2013 року, обґрунтовано дійшов висновку про відмову у позові. Також суд апеляційної інстанції правильно вважав, що ЖК УРСР не містить норм, якими передбачено підстави для видачі ордеру ОСОБА_2 на проживання у зазначеному гуртожитку.

При цьому рішення загальних зборів членів кооперативу та ордер, виданий на ім'я ОСОБА_3 на зайняття кімнати НОМЕР_1 у вказаному гуртожитку, не порушує права ОСОБА_2, яка претендує лише на кімнату НОМЕР_2 у даному гуртожитку.

Отже доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук