Справа № 204/8970/13-ц
Провадження № 4-с/204/19/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця та начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою на протиправні дії з внесення до документів умисно недостовірних відомостей та направлення на оформлення сфальшованих документів до суду державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальником Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 та визнання їхніх дій протиправними.В обґрунтування скарги посилалася на те, що 06 квітня 2007 року в її відсутність субєкти оскарження з групою із 13 чоловік, виламали спецзасобами замки металевих дверей та шмат стінки, проникли до її житла, жодних належних за законом дій зі звільнення її житла від її майна не здійснили, житла від звільнення її майна не здійснили. Охоронця її майна не призначили. Попри те, що квартира так і не була звільнена від майна заявника, субєкти оскарження склали лист за підписом начальника ВДВС ОСОБА_4 про закінчення виконавчих дій та її виселення, а також ОСОБА_3 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, до якої вніс умисно неправдиві відомості про її виселення. Зазначені сфальшовані документи субєкти оскарження направили до Красногвардійського районного суду для долучення до справи як фальшиві докази. Майна досі їй не повернули, своїх сфальшованих документів не відкликали, а продовжували у 2007-2011 p.p. надавати судові умисно неправдиві відомості, створюючи все нові та нові фальшиві докази задля приховування факту незаконного заволодіння субєктами оскарження її майном і документами. Доказів звільнення квартири від її майна, доказів призначення охоронця майна, номера ліцензії такого охоронця, досі не надали, майно повернути відмовились, відшкодувати вартість майна відмовились.

17 грудня 2015 року ОСОБА_1 надала суду заяву про уточнення вимог скарги та просила суд визнати противоправними дії суб'єктів оскарження ОСОБА_3 таОСОБА_4 зі складання постанови про її виселення та закінчення виконавчого провадження (ОСОБА_3М.) із затвердженням обох зазначених постанов (ОСОБА_4Г.) з надсиланням цієї умисно неправдивої постанови до суду задля приховування протиправних дій субєктів оскарження з незаконного привласнення її майна і документів; визнати протиправними дії субєкта оскарження начальника ВДВС ОСОБА_4 зі складання та направлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умисно неправдивого листа, а саме офіційного документа Красногвардійського ВДВС за вих. № 2672 від 17 квітня 2007 року, з умисно неправдивими відомостями про те ніби виселення її шляхом звільнення квартири АДРЕСА_1 від її майна, оскільки зазначену квартиру від її майна досі не звільнено, іншого від неї місцезнаходження її майна начальник ВДВС їй не повідомив, майна не повернув, охоронця досі не призначив; якщо суд вважає пропущеним строк на оскарження-строк поновити, зважаючи на те, що її права, як власника рухомого майна і сторони виконавчою провадження досі не поновленні, перешкоди в користуванні, володінні її майном суб'єктами оскарження не усунуті, іншого від зазначеної квартири місцезнаходження її майна суб'єкти оскарження повідомити не можуть, як і реквізитів ліцензованого охоронця.

В судове засідання 01.07.2016 року ОСОБА_1 повторно не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (т. 2 , а.с. 70). В судове засідання призначене на 28 квітня 2016 року скаржник не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (т. 2, а.с. 66).

У скарзі зазначила, що у випадку її неявки, просить розглянути скаргу за її відсутності (т. 1 а.с. 216, т. 2 а.с. 6).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутність скаржника повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи.

Заінтересовані особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні було встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження В10 № 205/07 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16 березня 2007 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі щодо усунення перешкод ОСОБА_6 у користуванні квартирою № 141 у будинку № 9 по вул. Кавалерійській у м. Дніпропетровську з боку ОСОБА_1, яке було закінчено 10 квітня 2007 року на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у звязку з фактично повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

ОСОБА_5 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 лютого 2011 року, на даний час вищевказане виконавче провадження знищено, у звязку зі спливом трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень (т.1 а.с.187-189).

ОСОБА_5 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України «Про виконавче провадження» передбачені певні дії, які державний виконавець має право вчиняти в межах повноважень, наданих йому цим Законом.

Тобто, дії вчинені державним виконавцем в межах виконавчого провадження, є виконавчими діями. Усі інші дії, вчинені поза межами виконавчого провадження, не є виконавчими діями у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому не можуть бути предметом оскарження у порядку ст. 383 ЦПК України.

Предметом оскарження у даному випадку є дії державного виконавця, які були вчинені ним після закінчення виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду, а саме дії щодо надсилання субєктами оскарження до суду постанови про виселення скаржника, та дії щодо складання та направлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умисно неправдивого листа № 2672 від 17.04.2007 року.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що дії, які оскаржуються скаржником, не є виконавчими діями або бездіяльністю державного виконавця у розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги заявлені скаржником не спрямовані на відновлення прав скаржника та настання реальних наслідків, а тому підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Щодо вимог в частині визнання дій субєктів оскарження з винесення постанови про виселення скаржника протиправними, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають за недоведеністю, оскільки на підтвердження протиправності винесеної постанови скаржником не надано суду жодного належного доказу.

ОСОБА_5 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_5 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_5 ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. ОСОБА_5 зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підтвердження обставин, зазначених у скарзі, ОСОБА_1 не надано суду жодного належного та допустимого доказу.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи матеріали, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не було доведено, що її права чи свободи було якимось чином порушено, обставини та твердження, вказані скаржником в її скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому, суд вважає що в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця та начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Л. Черкез