Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2773/14-ц

14 червня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Безбородько В.А.

секретаря Дмитрук С.І.

з уч. представника позивача , відповідача: ОСОБА_1

представника позивача - відповідача: ОСОБА_2

відповідача, позивача: ОСОБА_3

представника відповідача, позивача: ОСОБА_4

представника служби у справах дітей РДА ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: служба в справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

ОСОБА_3 та в інтересах своїх наповнолітніх дітей звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 27.11.2014 року до участі в розгляді даної справи залучено в якості третьої особи службу в справах дітей Надвірнянської РДА, як представника органу опіки та піклування.

ОСОБА_8 помер 16.02.2015 року. Після його смерті спадщину прийняли його син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_6.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 14.03.2016 року визнано позивачем та відповідачем по справі ОСОБА_7.

В судовому засіданні представник позивача- відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суд пояснив, що ОСОБА_6 з 10 вересня 1977 року зареєстрована та проживає в будинку, який знаходиться за адресою вул. Січових Стрільців,50, с. Назавизів, Надвірнянського району Івано-Франківської області та являється співвласником даного будинку, їй належить 3/4 частини домоволодіння.

ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були зареєстровані за даною адресою значно пізніше, 11.06.2013 року, в господарстві бували рідко, а з липня-серпня 2013 року взагалі не проживають та навіть не приїжджають до цього дому, ОСОБА_3 не сплачує комунальні платежі і взагалі господарством вона не цікавиться.

ОСОБА_3 являється колишньою дружиною покійного сина позивача-відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_11, який помер 24 квітня 2014 року.

Перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням ОСОБА_6 відповідачу-позивачу ОСОБА_3 ніколи не створювала.

ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в липні серпні 2013 року добровільно разом з дітьми перейшли проживати в будинок по вул.. Грушевського с. Назавизів, Надвірнянського району та проживали там до смерті ОСОБА_11 Після того ОСОБА_3 перейшла проживати в с. Л.Тарновиця в будинок своєї матері.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми у спірному домі не проживають більше року , не оплачує плату за користування жилим приміщенням комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного господарства та не приймає участі у спільному побуті, вони вважаються такими, що втратили право користування ним.

Просить визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житлом, а саме: будинком який знаходиться за адресою вул. Січових Стрільців,50, с. Назавизів, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Представник ОСОБА_7, позов позивача підтримала, позов ОСОБА_3 не визнала, пояснила, що ОСОБА_7 належить 1/4 частина домоволодіння по вул.. С.Стрільців, 50 в с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована в будинку, однак там не проживає з липня-серпня 2013 року, добровільно перейшла проживати з чоловіком в будинок по вул..Грушевського с. Назавизів.

Жодного разу вона не приходила і не хотіла поселитись в будинку. Її з будинку ніхто не виганяв.

Просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на житло, в позові ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_3 свій позов підтримала, позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_6 являється матір»ю її покійного чоловіка, а ОСОБА_7 його братом.

В спірному будинку № 50 по вул. Січових Стрільців в с. Назавизів вона проживала з 2011 року разом своїм чоловіком ОСОБА_11, з яким на той час перебувала у цивільному шлюбі. Також з ними проживала і її неповнолітня дочка ОСОБА_9.

12 липня 2012 року вона з ОСОБА_11 офіційно зареєструвала шлюб.

З 11.06.2013 року вона та двоє малолітніх дітей зареєстровані в частині будинку, що належав ОСОБА_8 ( покійному батьку її чоловіка), який дав згоду на реєстрацію.

В серпні 2013 року, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я її матері ОСОБА_12, яка проживає одна в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є інвалідом, вона змушена була часто їздити до неї та доглядати її.

На той час ще був живий ОСОБА_11, який надавав їй допомогу у догляді за матір'ю.

25 березня 2014 року її чоловік ОСОБА_11 захворів і перебував

на стаціонарному лікуванні, і вона змушена була з 15 квітня 2014 року і до його смерті цілодобово його доглядати. Весь цей час її діти проживали в будинку ОСОБА_13 та ОСОБА_8

24 квітня 2014 року її чоловік помер. Після смерті відносини між нею та ОСОБА_6 погіршились. В червні 2014 року вона перейшла проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 до матері.

З серпня 2014 року вона неодноразово зверталася до позивачів,відповідачів з проханням не чинити їй перешкоди у користуванні житлом, однак отримувала негативну відповідь. Вони наголошували, що будинок належить тільки їм, а вона не має жодного права там проживати.

Просить постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити їй перешкод у користуванні житловим приміщенням в будинку № 50 по вул. Січових Стрільців, в с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Вселити її та неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, 2003 р.н, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 у даний житловий будинок.

Представник служби у справах дітей Надвірнянської РДА, як органу опіки і піклування, в судовому засіданні заперечила проти визнання ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на житло в будинку 50 по вул.. С.Стрільців с. Назавизів, тому що в с. Лісне Тарновиця у будинку ОСОБА_12 (матері ОСОБА_3М.) немає умов для проживання та навчання дітей.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку № 50 по вул. С.Стрільців в с. Назавизів Надвірнянського, Івано-Франківської області, що підтверджується заповітом №12 від 11.09.1992 року та свідоцтвом про право власності на спадщину по закону № 4459 від 15.09.1992 року та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

1/4 частина житлового будинку № 50 по вул. С.Стрільців в с. Назавизів Надвірнянського, Івано-Франківської області згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7

В даному житловому будинку на даний час, окрім ОСОБА_6, власника будинку також зареєстрована ОСОБА_3, та її неповнолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 11.06.2013 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_11 ( покійний чоловік ОСОБА_3М.), ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми залишили місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_6 ще в липні серпні 2013 року , про що не заперечує і сама ОСОБА_3 в судовому засіданні, перейшли проживати в ІНФОРМАЦІЯ_7.

З того часу ОСОБА_3 в спірному будинку не проживала. Після смерті чоловіка, дзюбакевича В.С. перейшла проживати до своєї матері по вул. Довбуша, 1 в с. Лісна Тарновиця, де проживає і по даний час з неповнолітніми дітьми.

Факт її відсутності у спірному житлі підтверджено даними актів обстеження умов проживання ОСОБА_6 депутатом Назавизівської сільської ради, Надвірнянського району, ОСОБА_14, а також його поясненнями, що він будучи депутатом Назавизівської сільської ради обстежував умови проживання ОСОБА_6 з жовтня 2013 року по листопад 2014 року, заходив в будинок, де проживали тільки ОСОБА_15 та її покійний чоловік ОСОБА_8, ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми в будинку не проживала. Також він не бачив її речей.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17пояснили суду, що в серпні 2013 року покійний ОСОБА_11 та ОСОБА_3 перейшли проживати в будинок по вул.. Грушевського с. Назавизів, де проживали до смерті ОСОБА_11 Після смерті чоловіка ОСОБА_3 переїхала проживати до своєї матері в с. Л.Тарновиця Надвірнянського району. В будинку ОСОБА_6 вона з дітьми не проживала. Поселятися в спірний будинок в неї наміру не було, так як вона ніколи не приходила до ОСОБА_6

З пояснень свідка ОСОБА_12 вбачається, що її дочка ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_11 проживає з дітьми в неї у с. Лісна Тарновиця.

З довідки від 11.12.2014 року Ліснотарновицького навчально-виховного комплексу вбачається, що ОСОБА_9 навчається в Ліснотарновицькому НВК з 01.09.2010 року по 13.09.2012 року та з 01.09.2013 року по даний час.

В Назавизівській ОСОБА_18 ступенів неповнолітня ОСОБА_9 навчалась тільки з 01.09.2012 року по 28.08.2013 року ( довідка Назавизівської ОСОБА_18 ступенів від 12.12.2014 року).

Суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, так як вони суперечать одне одному та є неправдивими та не послідовними. З їх пояснень вбачається, що вони разом з ОСОБА_3 в листопаді та грудні 2014 року їхали поселятись в спірний будинок, однак ОСОБА_6 їх в будинок не допустила.

ОСОБА_19 пояснив, що він їхав велосипедом, чим добирались ОСОБА_3 та ОСОБА_20 не знає. Акт обстеження матеріально-побутових умов підписував недавно. З ними в с. назавизів депутат Ліснотарновецької сільської ради не їздила.

ОСОБА_20 пояснив, що він один раз їхав в с. Назавизів поселяти ОСОБА_3 в спірний будинок. Вони всі троє їхали на підводі, речей з собою не везли. Акт умов проживання ОСОБА_3 підписав тиждень назад в будинку останньої. Депутат Ліснотарновецької сільської ради ОСОБА_21 з ними не їздила.

Враховуючи наведене, суд також не бере до уваги акти обстеження матеріально-побутових умов сім»ї ОСОБА_3, складені депутатом Ліснотарновецької сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_3 10.11.2014 року та 24.11.2014 року намагалась поселитись в будинок № 50 по вул.. С.Стрільців с. Назавизів, тому що вони не відповідають дійсності.

Судом також встановлено, та вбачається з пояснень свідка ОСОБА_22, депутата Назавизівської сільської ради, що ОСОБА_3 намагалась поселитись в спірний будинок 17.03.2016 року, однак ОСОБА_6 її в будинок не допустила.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми не проживає в спірному будинку по вул.. С.Стрільців, 50 в с. Назавизів з серпня 2013 року без поважних причин, проживати в будинку в неї наміру не було. Тільки під час слухання справи про визнання її та неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування житлом вона звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, намагаючись поселитись в будинок 17.03.2016 року.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 протягом 2013-2015 років не чинила ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям перешкод у користуванні житлом.

Ніяких об»активних і належних доказів того, що позивачами відповідачу чинились перешкоди у користуванні згаданим вище будинком ОСОБА_3 суду не надала.

Вирішуючи позови, суд погодився з доводами представників позивачів- відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що позивачі не можуть здійснити своє право власності і розпорядитися належним їм майном, так як в житловому будинку залишилися зареєстрованими відповідач-позивач ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми, про що свідчить довідка Назавизівської сільської ради від 11.06.2014 року № 811.

ОСОБА_3 в добровільному порядку знятися з реєстрації в будинку №50 по вул. С.Стрільців в с.Назавизів відмовляється.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом у спірному будинковолодінні не завдасть істотної шкоди їх інтересам та не порушить їх права.

Відповідно до ст. 176 СК України батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків і дітей на користування житлом, яке є власністю когось з них, встановлюється законом.

Спірне будинковолодіння не є власністю ОСОБА_3 та не було власністю її покійного чоловіка ОСОБА_11, а належить в цілому ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Чоловік відповідача,позивача ОСОБА_3 помер 24.04.2014 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ №189305 видане виконавчим комітетом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Він також не був власником спірного будинковолодіння.

Проживаючи у шлюбі з ОСОБА_11 ОСОБА_3 розпочала будівництво будинку, на даний час воно не закінчене.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказаний житловий будинок належить позивачам- відповідачам на праві власності на законних підставах, відповідач-позивач ОСОБА_3 не проживає у ньому більше року без поважних причин.

Тому, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позов ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засідання достовірно встановлено, що вона не являється власником спірного будинковолодіння, більше року не проживає в даному будинковолодінні разом з неповнолітніми дітьми без поважних причин, не несе витрат по утриманню спірного господарства.

На підставі ст.ст. 319,379,382,383,386 391, 405 ЦК України, керуючись ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: служба в справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 та неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10 , такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: с. Назавизів вул. Січових Стрільців, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

В позові ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено 17.06.2016 року