АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач пред»явив даний позов до відповідачів та зазначав, що 18.01.2014 року на вулиці Дмитрівській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_6,яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_5, під його керуванням ,внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів.

Посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вартість відновлювального ремонту його автомобіля в розмірі 6 478,20 грн.,а з ОСОБА_3 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження в розмірі 750 грн. та за запис відеопригоди в розмірі 390 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позов. Зазначає, що судом не враховані обставини, які свідчать про наявність вини в діях ОСОБА_3, що призвели до зіткнення автомобілів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.221 КУпАП справи щодо правопорушень,п ередбачених ст.124 КУпАП розглядаються районними, районними у місті, міськими чи місьрайонним судами.

Встановлено, що 18.01.2014 року на вулиці Дмитрівській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_6, яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_5, яким керував ОСОБА_2, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення АБ2 №397384, ОСОБА_2 18.01.2014 року,керуючи автомобілем«Шкода» д.н.з. НОМЕР_5 в м. Києві на перехресті вул..Гончара - бул.Шевченка,при перестроюванні та зміні напрямку руху не переконався,що це буде безпечно,чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України,в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем Мерседес державний номер НОМЕР_1.

Оскільки дії ОСОБА_2 носять ознаки правопорушення,передбаченого ст. 124 КУпАП, справу направлено на розгляд до суду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2014 року матеріали адміністративної справи були направлені для додаткової перевірки з метою допитати свідків пригоди та вирішення питання щодо відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП і справу було повторно направлено до суду після проведення додаткової перевірки.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року,яка набрала законної сили, провадження по справі відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв»язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому , в постанові суд зазначив, що ОСОБА_2 підтримав раніше надані пояснення та вважає себе невинним, посилаючись на висновки перевірки, які підтверджують наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, а також , вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи,а саме: протокол про адміністративне правопорушення АБ2 №397384, схему ДТП, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рапорти ІДПС 5-го взводу батальйону супроводження полку ДПС ДАІ м. Києва Ткачука М.О.,висновок службової перевірки за фактом складання 18.01.2014 року протоколу про адміністративне правопорушення АБ2 №397384 та висновок щодо розгляду заяви ОСОБА_2,згідно яких дії працівників ДАІ м. Києва під час оформлення матеріалів ДТП та проведення по них перевірки визнано правомірними, прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Проаналізовані вище докази підтверджують вчинення ОСОБА_2 правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.22-23).

Постановами Апеляційного суду м. Києва від 04 серпня та від 04 вересня 2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року в зв»язку з пропуском цього строку без поважних причин.

Таким чином вказана постанова суду першої інстанції набула законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.64 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні,що набрав законної сили,або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно -правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань,чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі,що набрав законної сили,або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду,що розглядає справу про цивільно -правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду,з питань,чи мали місце ції дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,суд першої інстанції виходив з того, що постановою Шевченківського районного суду від 13.06.2014 року встановлена вина ОСОБА_2 в порушенні Правил дорожнього руху України,які призвели до пошкодження автомобілів сторін.

При цьому суд зазначив, що протокол про адміністративне порушення відносно іншого учасника ДТП ОСОБА_3 за порушення Правил дорожнього руху не складався і відносно нього адміністративні матеріали судом не розглядалися.

Суд, визнаючи ОСОБА_2 винним у порушенні Правил Дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП, і в зв»язку з цим здійснення ним правопорушення, передбачено ст.124 КУпАП, надав оцінку висновкам перевірок, на які він посилався, як на підтвердження вини ОСОБА_3 і за вказаних підстав відхилив доводи позивача стосовно спричинення йому матеріальної та моральної шкоди з вини ОСОБА_3.

Колегія суддів вважає такі висновки суду відповідними обставинам справи та вимогам закону,що регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на обставини, які виклав позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, спростовуються вищезазначеною постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року, яка набрала законної сили і в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України носить преюдиційний характер, а відтак обставини встановлені даною постановою обов»язкові для суду при вирішенні даного спору в цивільному порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування при вирішенні даного спору висновків щодо результатів додаткової перевірки обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпВП і які ,на думку позивача , є доказами вини ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху,що призвели до зіткнення автомобілів,а тому він повинен відповідати за матеріальну та моральну шкоду,спричинену позивачу, не впливають на правильність рішення суду,оскільки зазначені висновки були предметом дослідження судом при розгляді адміністративних матеріалів, яким суд надав оцінку у сукупності з іншими доказами та прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_2 правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до норм цивільно-процесуального закону, який не передбачає переоцінку доказів, яким вже надана оцінка в судовому рішенні, що набрало законної сили і є обов»язковим до виконання всіма органами державної влади,органами самоврядування, їх посадовими та службовими особами,фізичними і юридичними особами та їх об»єднаннями на всій території України, обґрунтовано відхилив посилання позивача на вказані висновки,які, на його думку , підтверджують його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення і навпаки покладають вину на ОСОБА_3Г.у вчиненні таких дій.

В зв»зку з зазначеним та з огляду на вимоги ст.58,59 ЦПК України, колегія суддів не може погодитися з посиланням позивача, як на підтвердження вини ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді за вказаних вище обставин, на лист УДАІ ГУ МВС України від 05.05.2014 року про те,що матеріали ДТП були передані командирові полку ДПС ДАІ для вжиття заходів в порядку ст. 254 КУпАП відносно водія ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що такі матеріали відсутні, а відтак вони не були предметом судового розгляду і судове рішення по ним не приймалося.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 не заявлялося клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи ні при розгляді адміністративних матеріалів,ні при розгляді справи судом першої інстанції і причини, які б перешкоджали йому заявити таке клопотання , відсутні.

Під час попереднього розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2015 року була призначена судова автотехнічна експертиза.

Судовий експерт Даневич С.В. в своєму висновку № 9-34 від 22.06.2015 року зазначає, що у даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 необхідно було діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1,11.1 та 13.1 ПДР України,а водію автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 необхідно було діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР України.

При цьому експерт вбачає в діях ОСОБА_3 невідповідність вимогам п.10.1,11.1 та 13.1 ПДР України,що призвело,з технічної точки зору,перебуває в причинному зв»язку із настанням даної події,а в діях водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР з технічної точки зору,не вбачається (т.1 а.с.217-244).

Відповідно до п.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст.61 ЦПК України,встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає,що даний висновок експерта не впливає на законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -