Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/397/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 53 543,76 доларів США заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору №ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року щодо своєчасного повернення грошових коштів, станом на 09.02.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 53543,76 доларів США, що за курсом 25,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2016 року складає 1385177,07грн., з яких: 42301,65 доларів США(1094343 грн.69 коп.) заборгованість за кредитом; 6963,09 доларів США(180135 грн. 14 коп.) заборгованість по процентам за користування кредитом; 1788,67 доларів США (46272 грн.89 коп.) заборгованість по комісії за користування кредитом; 2490,35 доларів США(64425грн.35коп.) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №ZRZ0GB00004149 від 09 листопада 2007 року у розмірі 52053,41 доларів США, що еквівалентно 1323339 гривень 72 копійки, яка складається з: 42301,65 доларів США, що еквівалентно 1094343 гривні 69 копійок - заборгованість за кредитом; 6963,09 доларів США, що еквівалентно 180135 гривень 14 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1788,67 доларів США, що еквівалентно 46272 гривні 89 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1000 доларів США, що еквівалентно 2588 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги договір від 09.11.2007 року про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов якого, укладення цього договору є підставою для припинення зобовязань за кредитним договором. Вважає, що банк, уклавши вказаний договір, втратив право вимоги до нього. Крім того, вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом по справі. Зазначає, що частково задовольнивши позов, суд не вирішив питання пропорційності стягнення судового збору.

В суді апеляційної інстанції представник банку заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав відповідні пояснення на спростування її доводів.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином /а.с.110,111/, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли, а тому колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутність, що узгоджується з ч.2 ст.305 ЦПК України. До того ж розгляд справи уже відкладався за письмовим клопотанням відповідача, направленим на адресу апеляційного суду /а.с.98/.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRZ0GB00004149, за яким останньому було надано кредит у розмірі 115 972,27 доларів США на термін до 08 листопада 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.9-11/.

Того ж дня між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким іпотекодавець /ОСОБА_1А./ передає, а іпотекодержатель /ПАТ КБ «ПриватБанк»/ набуває право власності на майнові права на квартиру, що знаходяться АДРЕСА_1 /а.с.49/.

9 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору № ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року, за якою позичальник зобовязаний надавати банку щомісячний платіж в розмірі 1148,70дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії /а.с.11/.

Також 09.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки /а.с.77-78/. Для забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №74 , яка знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги,99.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та надав кредитні кошти, проте позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, щомісячні платежі в розмірі та строки, які встановлені в договорі, не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 09.02.2016 року становить 53543,76 доларів США, що еквівалентно 1385177 гривень 07 копійок та складається з наступного:

- 42301,65 доларів США, що еквівалентно 1094343 гривні 69 копійок - заборгованість за кредитом;

- 6963,09 доларів США, що еквівалентно 180135 гривень 14 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1788,67 доларів США, що еквівалентно 46272 гривні 89 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 2490,35 доларів США, що еквівалентно 64425 гривень 35 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором/а.с.4-7/.

Пунктом 2.3.7. Кредитного договору № ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року передбачено, що банк має право стягнути кредит достроково у разі порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами вказаного договору /а.с.9 зв./.

Порушення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором та сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором № ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року, укладеним між Приват-Банком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 09.02.2016 року та випискою по рахунку № 2879 ОСОБА_1 за період з 09.11.2007 року по 26.09.2016 року /а.с.4-7, 61-66/. Зазначені докази в контексті їх належності та допустимості сумнівів не викликають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Встановивши допущення відповідачем порушень виконання зобовязань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі зазначеної норми суд першої інстанції зменшив суму пені з 2490,35дол. США до 1000 дол. США. Позивач рішення суду в цій частині не оскаржував, а представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції пояснив, що погоджується з ним.

Водночас, стягнення неустойки здійснюється лише у національній валюті.

Так, згідно ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користуванням кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Таким чином вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Представник банку в суді апеляційної інстанції пояснив та підтвердив розрахунком, що сума пені, вирахуваної у гривнях буде ідентичною її еквіваленту у доларах.

А тому зазначення в резолютивній частині рішення поряд з сумою пені та комісії у гривнях її доларового еквіваленту не впливає на правильність ухваленого рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач, уклавши з відповідачем договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.11.2007 року, втратив право вимоги до іпотекодавця є безпідставним з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 9 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на майнові права на квартиру, що знаходяться АДРЕСА_1 /а.с.49/.

У звязку з укладенням 9 червня 2008 року додаткової угоди №1 до кредитного договору № ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року того ж дня (09.06.2008 року) між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира №74, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги,99/а.с.77-78/.

У зазначеному договорі іпотеки міститься розділ Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.27 договору іпотеки, розміщеного в цьому розділі, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

При цьому згідно ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відтак, сторони передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки, або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Викладені обставини щодо іпотечного майна зумовлені доводами, наведеними в апеляційній скарзі, проте не стосуються предмету спору, оскільки встановивши, що відповідач не виконує умови договору, кредит не погашає, у звязку з чим утворилась заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» пояснив, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 9 листопада 2007 року було укладено на право власності іпотекодержателя на майнові права на квартиру АДРЕСА_2, яка перебувала у стані будівництва. Оскільки будівництво квартири в подальшому було закінчено, то 9 червня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є зазначена квартира. Названі договори забезпечували виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №ZRZ0GB00004149 від 09.11.2007 року.

Пунктом 33 договору іпотеки від 09.06.2008 року передбачено, що всі інші договори, які були укладені в якості забезпечення зазначеного зобовязання припиняють свою дію /а.с.78/.

А тому посилання в апеляційній скарзі на положення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.11.2007 року є безпідставними.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд, зменшивши суму пені, задовольнив позов частково, не застосувавши принцип пропорційності при вирішенні питання про стягнення з відповідача судового збору, є безпідставними з огляду на таке.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З огляду на наведене відсутні підстави для зменшення суми стягнення судового збору у звязку із зменшенням суми пені.

Рішення суду відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді