АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/833/16-ц Головуючий суддя І інстанції Срокіна І. І.
Провадження № 22-ц/790/3673/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «інші справи»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, -

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу ОСОБА_3М.) звернулась до суду зі скаргою, в обґрунтування якої зазначила, що на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходився дублікат виконавчого листа № 2-1687, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова від 06 вересня 2007 року, про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 22 квітня 2002 року і до досягнення ними повноліття. З 2004 року по 2011 рік включно аліменти боржником не сплачувались, а з 2011 року по 2014 рік сплачувались частково.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (Жовтневий ВДВС ХМУЮ) від 17 грудня 2015 року закінчено виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з виконанням рішення в повному обсязі та відсутністю заборгованості зі сплати аліментів.

Посилаючись на те, що висновок державного виконавця про відсутність боргу ОСОБА_2 з виплати аліментів не відповідає дійсності, оскільки деякі суми, що зазначені у розрахунку державного виконавця, вона, як стягував за судовим рішенням, не отримувала, ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження № 9841493 за дублікатом виконавчого листа № 2-1687 від 06 вересня 2007 року та визнати незаконними дії державного виконавця Мінькової В.В. по складанню довідки про відсутність заборгованості за аліментами.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1687 від 06 вересня 2007 року прийнято державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення про стягнення аліментів виконано у повному обсязі, заборгованості за виконавчим листом немає.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 21 вересня 2007 року відкрито виконавче провадження з виконання дублікату виконавчого листа № 2-1687, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова від 06 вересня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (Закон N 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,

своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом (ст..8 Закону N 606-XIV).

Частинами 1 та 2 статті 11 Закону N 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Однією з підстав закінчення виконавчого провадження, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону N 606-XIV, є фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 17 грудня 2015 року виконавче провадження з виконання дублікату виконавчого листа № 2-1687, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова від 06 вересня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону N 606-XIV у звязку з виконання у повному обсязі.

Як убачається із матеріалів справи, загальний розмір аліментів, що підлягав стягненню з ОСОБА_2 за період з вересня 2004 року по 29 травня 2011 року (день досягнення повноліття молодшою дитиною) становить 28 452 грн. 64 коп.

Разом з тим, встановлено та не заперечується боржником ОСОБА_2, що зараховані державним виконавцем у погашення його заборгованості за аліментами суми, зокрема,: 500 грн. - у вересні 2013 року, 1000 грн. у березні 2014 року, 1000 грн. у травні 2014 року, перераховані ОСОБА_2 не стягувачу ОСОБА_3, а іншій особі.

Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять жодного документа, що підтверджує сплату боржником аліментів у грудні 2012 року в сумі 4 500 грн., які також зараховані державним виконавцем як сплачені на користь ОСОБА_3

За таких обставин висновок державного виконавця про відсутність заборгованості ОСОБА_2 та відповідно наявність підстав для закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням судового рішення є помилковим, а постанова про закінчення виконавчого провадження - незаконною.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання довідки про відсутність заборгованості за аліментами незаконною, оскільки така довідка держаним виконавцем не видавалася, а можливий спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів має вирішуватися судом залежно від предмета та суті вимог у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення вказаних вимог ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року змінити.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 17 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-1687, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 06 вересня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді