Провадження №: 2/752/1095/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить визнати недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 987 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С.

В обґрунтування позову вказує, що Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2015 року було вжито заходи забезпечення позову за її заявою та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 по справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Але 26.08.2015 року, всупереч ухвали суду про накладання арешту, відповідач ОСОБА_2 подарувала частину квартири на яку був накладений арешт своєму сину ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримують, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 знала про заявлений до неї позивачкою майновий позов що до стягнення грошових коштів, відповідач ОСОБА_2 знала про накладений судом арешт на її частку у квартирі, оскільки безпосередньо була присутня в судовому засіданні при розгляді справи та винесенні ухвали про забезпечення позову, але з метою ухилитись від виконання майнового зобов'язання зробила відчуження свого майна(квартири) на користь сина, приховав від нотаріуса те, що на частину квартири що була предметом угоди накладений арешт. На обґрунтування своєї позиції про задоволення позову посилаються також на правові позиції Верховного суду України з цього питання висловлені у Постанові від 25.05.2016 року(а.с.88-95).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений до нього позов не визнав, пояснив, що отримав 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2015 року за договором дарування укладеним між ним та ОСОБА_2, який зареєстрований у реєстрі за № 987 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. Зі своєї сторони він виконав всі умови договору, отримав майно від матері ОСОБА_2 безкоштовно та вважає, що немає ніяких підстав визнавати цей договір дарування недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши в судовому засіданні що вважає, що договором дарування не зачіпаються ніякі права позивача, оскільки остання не надала доказів тому, що вона мала майновий інтерес до об'єкту дарування. Також позивачкою не надано доказів винесення державним виконавцем на час укладення відповідного договору постанови державного виконавця про арешт майна.

Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С., залучена судом до участі у справі (а.с.55), при розгляді справи пояснила в судовому засіданні, що 26 серпня 2015 року нею був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та зареєстрований у реєстрі за № 987. При посвідченні договору вона перевіряла наявну інформацію у реєстрі щодо заборони відчуження. Про те, що відносно її частки квартири Ухвалою Голосіївського районного суду м. Київа від 03.08.2015 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на 1/3 частину її квартири ОСОБА_2 їй не повідомила. При вирішенні позову полагається на розсуд суду та просить врахувати її письмові пояснення на а.с.96-97.

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_2, нотаріуса Меженську К.С. що була залучена до участі у справі як третя особа, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що в червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 1247925 грн. збитків та 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди. За її позовом в суді наявна справа № 752/1056/15-ц.

Оскільки у ОСОБА_1 були наявні підстави вважати що відповідач буде ухилятись від можливого судового рішення по цій справі вона просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на 1/3 частину квартири відповідачки ОСОБА_2

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Київа від 03.08.2015 року, при розгляді справи в судовому засіданні, було вжито заходи забезпечення позову за її заявою та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 по справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.(а.с.6).

Відповідачу ОСОБА_2 було відомо про накладання арешту.

Знаючи про накладений судом арешт на 1/3 частку у квартирі, оскільки безпосередньо була присутня в судовому засіданні при розгляді справи та винесенні ухвали про забезпечення позову, з метою ухилитись від виконання майнового зобов'язання відповідач ОСОБА_2 зробила відчуження свого належних їй 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 на користь сина ОСОБА_3, приховав від нотаріуса те, що на 1/3 частину квартири що була предметом укладаємої угоди (договору дарування)накладений арешт.

Відповідно до договору дарування 2/3 частка квартири від 26.08.2015 року ОСОБА_2.(дарувальник) та ОСОБА_3(обдарований) уклали договір за яким дарувальник передав, а обдарований прийняв у дар 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 що належали дарувальнику ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Як вбачається з п.5 цього договору дарування від 26.08.2015 року (а.с.98) дарувальник стверджував що квартира, яка була предметом договору під забороною не перебуває, судового спору що до неї немає.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки Ухвалою Голосіївського районного суду м. Київа від 03.08.2015 року було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, то ОСОБА_2 не могла 26.08.2015 року дарувати належні їй на праві власності 2/3 частини квартири, а могла дарувати лише 1/3 частину квартири, оскільки арешт накладений судом стосувався лише 1/3 частини квартири з належного їй нерухомого майна.

У статті 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які втановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу.

За приписом ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відповіднло до ст.16 ЦК України, може бути визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч.3 ст.215 ЦПК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що ОСОБА_1 може ставити питання про визнання правочину - договору дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним( опорювати цей правочин), оскільки ним зачіпаються її права та інтереси.

Правами та інтересами позивача ОСОБА_1 які зачіпає цей правочин є гарантування виконання судового рішення (справа № 752/1-756/15-ц) за позовом ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за рахунок майна ОСОБА_2, тобто за рахунок 1/3 частини квартири що була об'єктом договору дарування.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову та накладання арешту є формою судового рішення.

За наявністю Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2015 року, якою було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, відповідач ОСОБА_2 повинна була повідомити нотаріуса про накладений арешт, але не зробила цього у порушення п. 5 Договору дарування(а.с.98) та не мала права порушуючи ухвалу суду відчужувати шляхом дарування всі належні їй 2/3 частини квартири, а лише 1/3 частину квартири.

Нотаріус, який посвідчував договір дарування підтвердив у судовому засідання, що власник майна - дарувальник ОСОБА_2 не повідомила їй про наявність ухвали про забезпечення позову та арешт частини квартири.

Відповідно до ч.1 статті 203 ЦК України, якою врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, суд вважає, що договір дарування від 26.08. 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить акту цивільного законодавства яким є винесений судом локальний нормативно-правовий акт - Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2015 року якою вжиті заходи накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Ця ухвала суду(а.с.6) набрала чинності негайно після її ухвалення тобто 03.08.2015 року і підлягає негайному виконанню.

Чинність цієї ухвали та строк набрання нею законної сили не пов'язана із часом внесення її до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З моменту винесення судом цієї Ухвали, тобто з 03.08.2015 року об'єкт майна, у вигляді 1/3 частині квартири АДРЕСА_3, набув правовий режим обмеження у цивільному обороті.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у Постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16(а.с.88-95), аналогічні висновки робив і Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалах від 17.07.2013 року по справі № 6-21250св13, від 18.12.2013 року по справі № 35523св13.

Оскільки арешт був накладений на 1/3 частини квартири, а об'єктом договору дарування були 2/3 частин квартири АДРЕСА_5, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки щодо іншої частини майна що було об'єктом договору дарування заборон на розпорядження цим майном не існувало і відповідач ОСОБА_2 безперешкодно могла розпорядитись іншою частиною свого майна яка не була під арештом.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково. Судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру заявлених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Витрати понесені позивачкою підтверджуються квитанцією про сплату судового збору (а.с.2) та по оплаті правової допомоги(а.с.87).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України ст.ст.202,203,204,215,215,217 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 987 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С., у частині недійсності дарування 1/3 частині цієї квартири АДРЕСА_6 в Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат понесених по справі 2743 грн. 60 коп.(дві тисячі сімсот сорок три гривні 60 коп.) в солідарному порядку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко