АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/8257/13-ц Головуючий в І інстанції: Стамбула Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/1570/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа Третя Херсонська державна нотаріальна контора) про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після уточнень просила: 1) поділити домоволодіння № 14 по вул. 10 Західна в м.Херсоні між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до часток кожного згідно судової будівельно-технічної експертизи № 010/2014 від 30.04.2014 року, а саме:

- виділити у власність ОСОБА_3 із домоволодіння № 14 по вулиці 10 Західна в м.Херсоні 45/100 частин у житловому будинку літ. А приміщення 1-3 (житлова) площею 29,4 кв.м інвентарною вартістю 21858 грн., 1/2 частину прибудови літ. а площею 13,7 кв.м інвентарною вартістю 6910 грн., загальною площею 38,4 кв.м інвентарною вартістю 28768 грн., яка менше на 5/100 ідеально приналежної частки в спірному домоволодінні;

- виділити у власність ОСОБА_2 із домоволодіння № 14 по вулиці 10 Західна в м. Херсоні 55/100 частин у житловому будинку літ. А приміщення 1-4 (житлова) площею 6,5 кв.м, приміщення 1-5 (кухня) площею 6,6 кв.м, приміщення 1-6 (житлове) площею 11,6 кв.м, загальною площею 24,7 кв.м інвентарною вартістю 28420 грн., 1/2 частину прибудови літ.а площею 13,7 кв.м інвентарною вартістю 6910 грн., загальною площею 38,4 кв.м інвентарною вартістю 35330 грн., яка більше на 5/100 ідеально приналежної частки в спірному домоволодінні.

2) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію за зменшення частки на 5/100 за ідеально приналежну, яка складає 3205грн.

3) Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 955 кв.м домоволодіння № 14 по вул.10 Західна в м. Херсоні між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до часток кожного згідно повторної судової будівельно-технічної експертизи № 035/2014 року від 03.07.2014 року.

4) Надати у користування ОСОБА_3 відповідно до другого варіанту повторної судової будівельно-технічної експертизи ізольовану земельну ділянку площею 477,5 кв.м, яка відповідає ідеально приналежної площі на якій розташовані обєкти нерухомості. По фасаду від правої бокової межі 9,88 кв.м; поворот ліворуч в глиб земельної ділянки 12,80 м; поворот праворуч до зовнішньої стіни житлового будинку літ. А - 1.50 м; крізь зовнішню стіну житлового будинку літ.А та по осі перегородки між приміщенням № 1-3 та № 1-4 і 1-6 6,80 м; поворот праворуч по осі зовнішньої стіни житлового будинку літ.А - 0,10 м; поворот ліворуч по осі перегородки (яку необхідно возвести для поділу прибудови літ. а) та крізь зовнішню стіну прибудови літ. а - 3,55 м.; від стіни житлового будинку літ. А - 1,0 м; поворот ліворуч вздовж зовнішньої стіни прибудови літ.а - 10,50 м 4 поворот ліворуч 13,24 м; поворот праворуч 20,34 м до межі тильного фасаду з відступом від правої бокової межі 6,42 м.

5) Надати у користування ОСОБА_2 відповідно до першого варіанту повторної судової будівельно-технічної експертизи, ізольовану земельну ділянку площею 477,5 кв.м, яка відповідає ідеально приналежної площі на якій розташовані обєкти нерухомості. По фасаду від правої бокової межі 9,88 м; поворот ліворуч в глиб земельної ділянки 12,80 м.; поворот праворуч до зовнішньої стіни житлового будинку літ.А - 1.50 м; крізь зовнішню стіну житлового будинку літ. А та по осі перегородки між приміщенням № 1-3 та № 1-4 і 1-6 6,80 м; поворот праворуч по осі зовнішньої стіни житлового будинку літ.А - 0,10 м; поворот ліворуч по осі перегородки (яку необхідно возвести для поділу прибудови літ.а) та крізь зовнішню стіну прибудови літ.а - 3,55 м; від стіни житлового будинку літ.А - 1,0м; поворот ліворуч вздовж зовнішньої стіни прибудови літ.а - 8,70 м.; поворот ліворуч 12,24м; поворот праворуч 22,02м до межі тильного фасаду з відступом від правої бокової межі 7,42 м.

Позов обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину вона є власником належних їй 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходяться в м. Херсоні, вул.10 Західна, 14 на земельній ділянці 600кв.м. Власником іншої частини зазначеного житлового будинку є відповідач. Враховуючи те, що між сторонами виникають спори щодо користування будинком та земельною ділянкою, просила поділити це домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою за вказаними вище варіантами.

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.03.2013 року, посвідченого Третьою державною нотаріальною конторою за №3 та виданого після смерті ОСОБА_5 на право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 14 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 10 Західна в м.Херсоні; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку №14 з надвірними будівлями та спорудами по вул.10 Західна в м.Херсоні в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 25.10.2000 року.

Позов обґрунтувала тим, що домоволодіння №14 по вул.10 Західна в м.Херсоні належало її дідові ОСОБА_6, який помер 23.07.1995 року та після смерті якого відкрилася спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцем першої черги була його дружина ОСОБА_7, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. 24.11.1995 року ОСОБА_7 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння. Спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали їх онуки позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_5, який помер 25.10.2000 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного домоволодіння та спадкоємцем першої черги стала його дочка ОСОБА_3 відповідачка за зустрічним позовом. Враховуючи те, що ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла, з заявою до нотаріальної контори не зверталась, не приймає участі в утриманні житлового будинку та зважаючи на те, що відповідачу за зустрічним позовом в порушення вимог чинного законодавства було видане свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку № 14 по вул.10 Західна в м.Херсон, просила задовольнити свій позов.

Справа слухалась судами неодноразово.

Рішенням суду першої інстанції від 11 липня 2014 року в задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2014 року вказане рішення було залишено без змін.

Однак, ухвалою суду касаційної інстанції від 25.02.2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням суду першої інстанції від 01 вересня 2015 року первісний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02.12.2015 року вказане рішення суду було залишено без змін.

Проте, ухвалою суду касаційної інстанції від 18.05.2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції від 02.12.2015 року було скасовано, справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 01 вересня 2015 року первісний позов було задоволено, суд поділив домоволодіння та визначив порядок користування земельною ділянкою, які розташовані по вул.10 Західна №14 в м.Херсоні, відповідно до повторної судової будівельно-технічної експертизи від 03.07.2014 року. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_5 помер 25.10.2000 року, на момент відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року, згідно якого якщо спадкоємець є неповнолітньою або малолітньою особою, то заяву в його інтересах про прийняття спадщини подає законний представник мати або опікун, піклувальник в термін шість місяців. Мати ОСОБА_8 в інтересах дочки ОСОБА_3 відповідної заяви не подавала, а також спадщину не прийняла. Термін шість місяців на прийняття спадщини вийшов 25.04.2001 року. Також вказала, що суд не звернув уваги на порушення вимог закону з боку державного нотаріуса, який при видачі спірного свідоцтва, керувався неналежними нормами цивільного законодавства, які не можуть бути застосовані до подій, що відбулися до набуття чинності новим ЦК України, а правовідносини повинні регулюватись ЦК УРСР 1963 року, в якому такий спосіб прийняття спадщини не передбачався. Тому вважає, що на підставі ст.1301 ЦК України наявні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.07.1978 року №133, виданого виконавчим комітетом Комсомольської районного ради депутатів, ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок №14 по вул.10-та Західна в м.Херсоні (а.с.65, 65, т.1), який був побудований та прийнятий в експлуатацію під час шлюбу з ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу №786 від 15.12.1947 року (а.с.93, т.1).

Згідно з свідоцтвами про смерть ОСОБА_6 помер 23 липня 1995 року (а.с.82,т.1), а його дружина ОСОБА_7 померла 24 листопада 1995 року (а.с.83, т.1).

Відповідно до рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 03.04.2008 року у справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Третя Херсонська Державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.66, т.1).

Згідно з свідоцтвом про шлюб, виданого Херсонським міським ЗАГСом, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 уклали шлюб 26.11.1975 року. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині ?ОСОБА_11? (а.с.41, т.1).

Від вказаного шлюбу згідно свідоцтву про народження ОСОБА_11 та ОСОБА_9 мали дочку ОСОБА_2, 09.02.1979р.н. (а.с.42).

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_10 є матір?ю ОСОБА_5, 27.08.1967р.н., який народився до укладення шлюбу з ОСОБА_11 (а.с.77, т.1).

Таким чином, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є рідними братом і сестрою по матері ОСОБА_9 18.03.1949р.н.

З свідоцтва про смерть від 21.04.1992 року вбачається, що ОСОБА_9 померла 20.04.1992 року (а.с.40, т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть її син ОСОБА_5 помер 25.10.2000 року; причина смерті опіки тіла полумям (а.с.39, т.1).

Згідно зі свідоцтвом про народження померлий ОСОБА_5 є батьком позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 16.08.1989р.н., яка на підставі свідоцтва про шлюб від 24 травня 2013 року змінила прізвище на Томашевська (а.с.77, 311 т.1).

Відповідно до копії домової книги будинку №14 по вул.10 Західна в м.Херсоні на час смерті ОСОБА_12Г, ОСОБА_7, їх онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_13 були прописані та проживали разом в зазначеному будинку. Зокрема, ОСОБА_2 прописана в будинку з 1981 року. (а.с.67-70, т.1).

Крім того, згідно з довідкою голови квартального комітету №27 Комсомольського виконавчого комітету районної у м. Херсоні ради від 18 січня 2014 року в спірному будинку проживає ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_14 (а.с.158, т.1).

Сторонами не заперечується той факт, що на момент смерті ОСОБА_5 (25.10.2000р) останній був розлучений з ОСОБА_8, він після розлучення повернувся жити до спадкового будинку, а ОСОБА_8 з дочкою ОСОБА_3 була прописана та проживала за іншою адресою, зокрема АДРЕСА_1. Це підтверджується копією паспорта ОСОБА_8, за яким вона прописана по вул.Нафтовиків, 8а кв. з 31.03.1995 року (а.с.5, т.1).

Згідно Свідоцтву про право на спадщину за законом від 22.09.2009 року, реєстраційний №2-1411 ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/4 частки майна ОСОБА_6, який помер 23.07.1995 року, а саме спірного житлового будинку; зазначено, що на решту 3/4 часток Свідоцтво не видавалось (а.с.43, т.1).

Згідно Свідоцтву про право на спадщину за законом від 22.09.2009 року, реєстраційний №2-1413 ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/2 частки майна ОСОБА_7, яка померла 24.11.1995 року, а саме 1/2 частини спірного житлового будинку; зазначено, що на решту 1/2 частки Свідоцтво не видавалось (а.с.45, т.1).

26 березня 2008 року позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою, в якій вона повідомляла про смерть свого батька ОСОБА_13 та його статус спадкоємця після смерті ОСОБА_12, після смерті якого залишилося ціле домоволодіння (а.с.115, т.1).

Згідно відповіді нотаріуса ОСОБА_3 від 10.04.2008 року нотаріус розяснив законодавство про прийняття спадщини, повідомив, що з заявою про прийняття спадщини після смерті батька заявника протягом 6 місяців з часу його смерті ніхто не звертався. Також повідомив, що заявниця може особисто зявитись до нотаріуса з метою підтвердження фактичного прийняття спадщини після смерті батька (а.с.116, т.1).

Разом з тим, 29 березня 2013 року з заявою, яка була прийнята державним нотаріусом, звернулася її мати ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_3 (а.с.62).

Відповідно до Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого та виданого Державним нотаріусом 29 травня 2013 року на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року та ст.529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, ОСОБА_3,16.08.1989р.н. успадкувала 1/2 частину житлового будинку №14 по вул.10-а Західна в м.Херсоні, спадкоємцем якого був ОСОБА_13 (а.с.77 зворот, т.1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічна експертиза, яка була проведена ПП ПКФ ?Експерт? 30.04.2014 року у висновку №010/2014 року, в якій запропоновано один варіант розподілу домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток та зазначено про неможливість поділу земельної ділянки. Крім того, зазначено установою була проведена повторна судова будівельно-технічна експертиза від 03.07.2014 року, в якій запропоновано один варіант поділу домоволодіння та два варіанти порядку користування земельною ділянкою, які були покладені в основу судового рішення (а.с.240-256, т.1)

Задовольняючи первісний позов і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок №14 по вул. 10 Західній у м.Херсоні належить сторонам на праві спільної часткової власності, може бути поділений в натурі між співвласниками, а факту порушення вимог закону при видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом не встановлено. При цьому суд зазначив, що бездіяльність неповнолітнього (незаявлення про відмову від спадщини) є юридичним фактом, який свідчить про прийняття спадщини, а також що дії матері ОСОБА_3 ОСОБА_8 (яка звернулась 29.03.2013 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини) свідчать про фактичне вчинення дій ОСОБА_3 щодо прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при порушенні норм матеріального і процесуального права, що згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Оспорюване свідоцтво про право власності на спадщину за законом було видано державним нотаріусом на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року та ст.529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як розяснив пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 01 січня 2004 року, застосовується ЦК Української РСР (у редакції 1963 року).

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що спадкоємцями першої черги за законом є, у тому числі, діти померлого.

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на час смерті ОСОБА_13 (25.10.2000р), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Жодних із вказаних дій ОСОБА_3 чи в її інтересах мати ОСОБА_8 не вчинили, зокрема не було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття дочкою померлого ОСОБА_3, а також ОСОБА_3 сама чи мати в її інтересах не вступила в управління або володіння спадковим майном, зокрема відсутнє судове рішення про встановлення факту прийняття нею спадщини, вона не заволоділа ощадною книжкою батька.

Натомість, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у спірному домоволодінні з 1981 року, отже вона є такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_5, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року, на відміну від дочки ОСОБА_5 позивачки ОСОБА_4, яка була неповнолітньою на час його смерті, а норми ЦК Української РСР 1963 року не передбачали автоматичне прийняття спадщини неповнолітньою особою.

При судовому розгляді справи сторона позивача за зустрічним позовом зазначала, що після розлучення батько позивачки за первісним позовом ОСОБА_5 повернувся жити до спадкового будинку, він зловживав алкогольними напоями, це призвело до пожежі у спірному будинку, який майже повністю згорів, а сам ОСОБА_5 помер, причина його смерті опіки тіла полумям. Після його смерті не залишилося жодного майна, адже він зловживав алкогольними напоями, а особисті речі згоріли. Після цього ОСОБА_2 за свої власні кошти повністю відновила вказаний будинок. До цього будинку ОСОБА_3 жодного відношення не має.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування, але відносно неї як малолітньої, а в наступному і нею самою, не було здійснено дій по виконанню вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, то державним нотаріусом було посвідчено та видано спірне свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року в порушення вимог цивільного закону, що регулює спадкові правовідносини. В той же час ОСОБА_2 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_5, тому її права як його спадкоємця, підлягають захисту шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року, посвідченого Третьою державною нотаріальною конторою за №3, виданого на право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку №14 з надвірними будівлями та спорудами по вул.10 Західна в м.Херсоні після смерті ОСОБА_5, а також шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, що помер 25.10.2000 року, на 1/2 частку спірного житлового будинку.

Оскільки ОСОБА_3 за цим судовим рішенням втрачає право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, то її позовні вимоги про його поділ і встановлення порядку користування земельної ділянкою задоволенню не підлягають, оскільки право поділу нерухомого майна належить лише його власникам.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя особа Третя Херсонська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити, визнавши недійсним вказане вище свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року та визнавши за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, що помер 25.10.2000 року, на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_2 сплатила судовий збір при подачі зустрічного позову, апеляційної та касаційної скарг в розмірі 1454,20грн. (а.с.36 т.1; 84а т.2; 127, 143а т.2).

Таким чином, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1454,20грн.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, на підставі ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, ст.1301 ЦК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року ?Про судову практику у справах про спадкування ?, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа Третя Херсонська державна нотаріальна контора) про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року, посвідченого Третьою державною нотаріальною конторою за №3, виданого на право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку №14 з надвірними будівлями та спорудами по вул.10 Західна в м.Херсоні після смерті ОСОБА_5, який помер 25.10.2000 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, що помер 25.10.2000 року, на 1/2 частину житлового будинку №14 з надвірними будівлями та спорудами по вул.10 Західна в м.Херсоні.

Стягнути з ОСОБА_4) ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1454,20грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_16

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_17

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1