АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7386/16 Справа № 185/2425/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Дніпро

01 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Пищиди М.М., Повєткіна В.В.

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника відповідача - ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилався на те, що 02.09.2014 року між сторонами було укладено договір № Р.20.215.71002, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 02.09.2019 року. В порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 20.01.2016 року відповідач має заборгованість у сумі 131361,06 грн., з яких 77058,64 грн. - основний борг, 17435,81 грн. - прострочений борг, 31305,52 грн. - прострочені проценти, 3281, 09 грн. - строкові проценти, 2280,00 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача ( а.с.3-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Ідея банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволені.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея банк» заборгованість за кредитним договором № Р20.215.71002 від 02.09.2014 у сумі 131361,06 грн., з яких 77058,64 грн. - основний борг, 17435,81 грн. - прострочений борг, 31305,52 грн. - прострочені проценти, 3281, 09 грн. - строкові проценти, 2280,00 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.39-40).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 144-146).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № Р.20.215.71002, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 02.09.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором № Р20.215.71002 від 02.09.2014 року, яка станом на 20.01.2016 року становить 131 361,06 грн., з яких 77058,64 грн. - основний борг, 17435,81 грн. - прострочений борг, 31305,52 грн. - прострочені проценти, 3281, 09 грн. - строкові проценти, 2280,00 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а відповідно до ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Кредитним договором встановлено, що відповідач має перед позивачем зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконувалися, суд обґрунтовано дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості, розмір якої відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги щодо не ознайомлення з умовами договору страхування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 1.7. кредитного договору позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як Страхувальника (застрахованої особи) договору добровільного страхування життя.

З матеріалів справи вбачається, що заява, передбачена умовами договору підписана сторонами, також договір страхування життя був укладений у двох примірниках для кожної із сторін, однією з яких є ОСОБА_2 та підпис якої міститься на договорі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, враховуючи, що відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту не спростований.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що нею отримана не повна сума кредиту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, а сама відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100 000.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж. Згідно з п. 3.4. договору страхування життя страховий платіж складає 13 044,35 грн.

Таким чином відповідач отримав кредит в сумі 100 000,00 грн., що складається з 86 955.65 грн. виданих позичальнику та 13 044,35 грн. перерахованих як страховий платіж ПАТ «CK «ТАС», що підтверджується ордерами-розпорядженнями, що містяться в матеріалах справи та відповідає умовам договору.

Доводи апелянта щодо невідповідності щомісячної суми заробітної плати боржника щомісячним платежам на погашення кредиту, зазначеним у графіку щомісячних внесків за договором, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дана обставина не спростовує обґрунтованих висновків суду і не є підставою для скасування рішення.

Посилання апелянта щодо безпідставного стягнення судового збору у сумі 1378,00 грн. замість 1313,62 грн. є безпідставним.

Так, згідно з Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI зі змінами від 01.09.2015 року, визначено розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, а саме 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається зі справи, в позовній заяві зазначена ціна позову 131 361,04 грн., позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1970,42 грн., тобто 1,5 відсотка від ціни позову (а.с. 1-2).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ухвалюючи дане рішення, суд 1 інстанції стягнув судовий збір у сумі 1378, 00 грн., що не перевищує суму сплаченого судового збору, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» та ст.. 88 ЦПК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника відповідача - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: