У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання правовстановлюючих документів недійсними та визнання права власності на домоволодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, про визнання правовстановлюючих документів недійсними та визнання права власності на домоволодіння. Позивачі з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просили визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2007 року, що видане Пасічнянською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області ОСОБА_9 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини спірного домоволодіння; визнати за ОСОБА_7 право власності на 5/12 частин спірного домоволодіння; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2015 року в частині видачі ОСОБА_8 свідоцтва на 1/2 частини у спадщині від земельної ділянки площею 1,475 га; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 22 від 29 березня 2007 року в частині оформлення права особистої власності на 1/2 частини житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, за ОСОБА_9; визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки площею 1,4756 га; визнати за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування на 1/3 частини земельної ділянки площею 1, 4756 га.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасоване рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 22 від 29 березня 2007 року в частині оформлення права особистої власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2007 року, що видане Пасічнянською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області ОСОБА_9 в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Ярмолинецького району, Хмельницької області. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння, інвентарною вартістю 54 968 грн, як на майно колишнього колгоспного двору. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частини оспорюваного домоволодіння, інвентарною вартістю 54 968 грн, як на майно колишнього колгоспного двору. Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/16 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Ярмолинецького району, Хмельницької області, інвентарною вартістю 54 968 грн, яке належало ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину земельної ділянки площею 1,4756 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого Ярмолинецькою районною державною адміністрацією 17 березня 2008 року. Визнано за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування на 1/16 частину зазначеного домоволодіння, інвентарною вартістю 54 968 грн, яке належало ОСОБА_9 Визнано за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину земельної ділянки площею 1,4756 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_9, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого Ярмолинецькою районною державною адміністрацією 17 березня 2008 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачі як члени колгоспного двору, мають право на 1/4 частину майна кожний у колгоспному дворі, а отже свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане на ім'я ОСОБА_9 підлягає визнанню недійсним. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2015 року, виданому на ім'я ОСОБА_8 в частині 1/2 частин земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з положень ст. 1241 ЦК України, визнавши за ОСОБА_7 та ОСОБА_10 право власності на спірну земельну ділянку по 1/4 частині за кожною.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року мало статус майна колгоспного двору (відносилося до суспільної групи господарства) і в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_11 - голова двору; ОСОБА_9 - її син; ОСОБА_12 - невістка голови двору з лютого місяця 1990 року фактично проживала, та ОСОБА_13 - онука голови двору.

Рішенням Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 25 квітня 2007 року № 22 право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було оформлено на ОСОБА_9 (а.с. 75).

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 17 березня 2008 року, ОСОБА_9 на праві власності належала земельна ділянка, площею 1,48 га, яка розташована на території Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 47).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами, зареєстрований 28 лютого 1992 року, розірвано (а.с. 12, 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_11 (а.с. 88), після її смерті спадщину отримала відповідач ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді спірного домоволодіння та земельної ділянки (паю) площею 1,4756 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 47-48).

26 вересня 2012 року ОСОБА_9 було складено заповіт, за яким останній заповідав все належне йому на момент смерті майно своїй сестрі - ОСОБА_8 (а.с. 35).

22 червня 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_8 (а.с. 30 зворот).

22 липня 2014 року з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори звернулись також ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 (а.с. 31) та ОСОБА_13 (а.с. 31 зворот).

15 вересня 2015 року ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9 (а.с. 52-53) в розмірі 1/2 частини у спадщині, яка складається з земельної ділянки площею 1,4756 га.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність».

Із роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не з'ясував належним чином усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав відповідної оцінки наданим сторонами доказам в їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Дійшовши висновку про визнання ОСОБА_6 членом колгоспного двору, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що колгоспний двір припинив своє існування 15 квітня 1991 року, а позивач ОСОБА_6 була зареєстрована у спірному домоволодінні 28 лютого 1992 року, про що свідчить відбиток штампу у її паспорті, проставлений Ярмолинецьким РС УДМС у Хмельницькій області (а.с. 10 зворот), тобто після укладення шлюбу із ОСОБА_9 (а.с. 12, 37). Зі змісту копії по господарської книги (а.с. 56-57) не вбачається коли саме були зареєстровані позивачі у спірному домоволодінні. Також судом першої інстанції не усунуто існуючих у наданих сторонами доказах розбіжностей, зокрема, поза увагою суду залишились відомості, викладені у довідці Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 21 квітня 2015 року № 124 (а.с. 6 зворот) зі змісту якої вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору була зареєстрована ОСОБА_11, разом з нею були зареєстровані та проживали: ОСОБА_9 - син, ОСОБА_12 - невістка, ОСОБА_13 - онука, проте зміна прізвища позивача ОСОБА_6 на «ОСОБА_11» відбулась після реєстрації шлюбу, тобто 28 лютого 1992 року. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_13 (а.с. 11), батьками останньої зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_14 Судом першої інстанції належним чином не перевірено, де саме станом на 15 квітня 1991 року була зареєстрована позивач ОСОБА_6, з урахуванням приписів ст. 120 ЦК УРСР.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування на відповідну частину земельної ділянки (паю) є передчасними, оскільки останні у встановленому законом порядку звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_9 та їх право жодним чином не порушене.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_10, в інтересах якої звертається позивач ОСОБА_6, мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті їх батька ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 лютого 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова