У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва, третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом й, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва від 31 грудня 2013 року № 74-к про звільнення його на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією поліклініки № 1 з 31 грудня 2013 року, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 216 032 грн 33 коп., посилаючись на те, що його звільнено з роботи незаконно, з порушенням трудових прав і охоронюваних законом інтересів. Зазначав, що відповідачем не дотримано вимоги КЗпП України в частині попередження про заплановане звільнення, пропонування іншої роботи, не враховано його кваліфікацію, а тому відповідач не мав право приймати наказ про його звільнення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва від 31 грудня 2013 року № 74-к в частині звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора відділу кадрів, поновлено його на зазначеній посаді з 1 січня 2014 року. Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 січня 2014 року до 31 листопада 2015 року в розмірі 209 260 грн 73 коп. У решті позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 9 392 грн 71 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва від 31 грудня 2013 року № 74-к скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що звільнення позивача згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено роботодавцем із порушенням норм трудового законодавства. Зокрема, позивачу не було запропоновано всі вакантні на підприємстві посади, іншого відповідач не довів, що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 березня 2015 року № 6-2487цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому позивача не було своєчасно попереджено про звільнення і звільнено до закінчення двохмісячного строку. Виконання таких вимог КЗпП України покладається саме на роботодавця, який повинен проконтролювати роботу комісії з реорганізації.

При поновленні на роботі ОСОБА_4 суди вірно обчислили середній заробіток за час вимушеного прогулу із наданих відповідачем довідок, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко С.П. Штелик