Справа № 361/5528/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/3967/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 17.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Суханової Є.М., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши м матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, зеленого кольору, який укладений 19 грудня 2014 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в інтересах якого згідно із довіреністю діяв ОСОБА_4, на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 632382, виданої ТОВ Авто-Ком м. Бровари, Київської області.

В обґрунтування позову зазначала, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, за спільні кошти у грудні 2009 року вони придбали зазначений вище автомобіль. З 2014 року стосунки між ними погіршилися, вони перестали вести спільне господарство, припинили підтримувати подружні стосунки та стали проживати окремо один від одного.

На початку квітня 2015 року від свого сина ОСОБА_7 вона дізналася, що

її чоловік ОСОБА_5 надав автомобіль та довіреність на право керування і розпорядження вказаним транспортним засобом, що належить їм на праві спільної сумісної власності, їхньому знайомому ОСОБА_4 з метою продажу автомобіля.

Відповідач ОСОБА_5 пояснив їй, що дійсно 12 грудня 2014 року надав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження автомобілем марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до 12 грудня 2015 року, однак автомобіль не проданий та ніяких грошей від ОСОБА_4 він не отримував.

Вона попередила ОСОБА_5, що його дії є незаконними, оскільки автомобіль ними придбаний у шлюбі, він належить їм на праві спільної сумісної власності, тому розпоряджатися автомобілем він повинен лише за її, ОСОБА_2, згодою. Проте, свою згоду на розпорядження автомобілем вона ні усно, ні письмово не надавала та рекомендувала скасувати цю довіреність.

У подальшому, у липні 2015 року зясувалося, що на підставі вказаної вище довіреності, 19 грудня 2015 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_5, продав зазначений вище автомобіль марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, своїй дружині ОСОБА_3 згідно із довідкою-рахунком серії ВІА № 632382, виданої ТОВ Авто-Ком м. Бровари, Київської області, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів.

Оскільки даний автомобіль належить їй та чоловікові ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, придбаний ними у шлюбі за спільні кошти, своєї згоди на розпорядження цим автомобілем вона не надавала, вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд неповно з»ясував обставини, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вище вказаним вимогам закону, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 серпня 1964 року ОСОБА_5М, та ОСОБА_2, уклали шлюб, який зареєстрований Михайлівською сільською радою Ленінського району Московської області, актовий запис № 49. Після реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка ОСОБА_5, дружини ОСОБА_2. На час розгляду справи цей шлюб між ними не розірваний.

12 грудня 2014 року ОСОБА_5, усвідомлюючи значення своїх дій, відповідно до вимог ст. 244 ЦК України уповноважив ОСОБА_4 вчиняти від його імені та в його інтересах такі правочини: розпорядитися (продати, заставити, здати в найм, передати за договором позички) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 375369, виданого 06 січня 2010 року Броварським РЕВ ДАІ при ГУ МВ України в Київської області, автомобілем марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, колір зелений, номер кузова НОМЕР_2 (далі спірний автомобіль).

На підставі цієї довіреності, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 укладати від його імені та підписувати цивільно-правові договори щодо розпорядження транспортним засобом. Довіреність видано строком на один рік до 12 грудня 2015 року, посвідчена вона приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за № 5753.

19 грудня 2014 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_5, продав зазначений вище автомобіль згідно із довідкою рахунком серії ВІА № 632382, виданою ТОВ Авто-Ком м. Бровари, своїй дружині ОСОБА_3

Того ж дня, автомобіль марки Subaru, модель Forester було перереєстровано на імя ОСОБА_3, видано їй на автомобіль нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ 561541 та інші реєстраційні номери АІ7130ЕА.

30 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_8 із заявою про скасування зазначеної довіреності на імя ОСОБА_4 щодо розпорядження автомобілем марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно із витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей 30 квітня 2015 року дію вказаної вище довіреності припинено.

20 травня 2015 року син позивача ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 звернувся до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про те, що відповідач ОСОБА_4 незаконно володіє належним його батькові ОСОБА_5 автомобілем Subaru Forester та повертати його не збирається.

05 серпня 2015 року позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_9 подала до суду цей позов про визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 19 грудня 2014 року недійсним, посилаючись на те, що своєї згоди на відчуження автомобіля вона не надавала.

За змістом положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з наведених вище норм, враховуючи, що спірний автомобіль марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, був зареєстрований на імя ОСОБА_5 06 січня 2010 року, тобто у період його перебування у шлюбі з ОСОБА_2, цей спірний автомобіль вважається спільним сумісним майном подружжя.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За нормами ч. 3 ст. 65 СК України при відчуженні чоловіком цінного спільного сумісного майна подружжя згода дружини має бути надана в письмовій формі.

Спірний автомобіль марки Subaru, модель Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, придбаний у період шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_5, є цінним спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Верховний Суд України у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року, справа № 6-1912цс15, яка є обовязковою для всіх судів і суди зобовязані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Суд першої інстанції розглядаючи даний спір на дані обставини уваги не зверну, належної оцінки їх не надав та ухвалив у справі незаконне рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищевказаний правочин щодо відчуження автомобіля, вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року скасувати, та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району при УДАІ ГУ МВС в Київській області, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Subaru», модель «Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, зеленого кольору, який укладени 19 грудня 2014 року між ОСОБА_3 Анатолієвною і ОСОБА_5 в інтересах якого згідно із довіреністю діяв ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 632382, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Ком» м. Бровари, Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 511.56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: