22.06.2016 Справа № 363/535/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Хом'як А.М.,

прокурора Ясковець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Вишгородська міська рада, орган опіки та піклування, міграційна служба Вишгородський районний відділ Головного управління МВС України в Київській області про виселення, зняття з реєстрації та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом про виселення всіх членів сім'ї ОСОБА_4, тобто ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5, які зареєстровані та мешкають в АДРЕСА_1, зняти їх з реєстрації, вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2 та поновити в реєстрації за даною адресою. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05.04.2002 року за позовом ОСОБА_7 позивачів визнано такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_3, після чого дану квартиру ОСОБА_7 приватизувала. 13.10.2002 року ОСОБА_7 померла, а позивачам стало відомо про існування судового рішення від 05.04.2002 року, яке оскаржили в Апеляційному суді Київської області.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08.05.2003 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05.04.2002 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.08.2003 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_8 і ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 24 по вул. Б. Хмельницького, 2 в м. Вишгороді. Оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не погодились з рішенням суду, подали апеляційну скаргу, яку розглянуто 15.02.2005 року Апеляційним судом Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2003 року скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_4.

24.11.2003 року ОСОБА_8 продала квартиру АДРЕСА_4 громадянину ОСОБА_9

Ухвалою Верховного суду України від 05.07.2006 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22.08.2003 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2010 року позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено, яке 14.03.2011 року рішенням Апеляційним судом Київської області скасовано, а задоволенні позовних вимог відмовлено.

29.11.2012 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнано недійсним та скасовано розпорядження Вишгородської міської ради № 142 від 14.07.2002 року «Про безоплатну передачу у власність квартири ОСОБА_7Ф.», визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 04.07.2002 року ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_4.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.02.2013 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2012 року в частині задоволення вимог про виселення скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

На виконання рішення суду до відділу державної виконавчої служби Вишгородського РУЮ направлено виконавчий лист від 19.03.2013 року, однак рішення суду не виконано, оскільки ОСОБА_4 чинить перешкоди.

Таким чином, оскільки позивачі позбавленні права користуватися квартирою № 24 буд. № 2 по вул. Б. Хмельницького в м. Вишгород, вимушені звернутися до суду за захистом свої прав.

Позивач ОСОБА_1 з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник третьої особи Вишгородської міської ради через канцелярію суду подала заяву про слухання справи за їх відсутності.

Прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача з представником, відповідачів, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Згідно довідки форми № 3 комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради від 30.01.2013 року № 208, виданої ОСОБА_4 в тому, що вона проживає постійно та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, особовий рахунок відкритий на громадянина ОСОБА_9 в цілому, крім того на цій житловій площі мешкають та зареєстровані чотири особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.02.2013 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2012 року в частині задоволення вимог про виселення скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Згідно довідки виданої директором КП «Управляюча компанія» Вишгородської міськради на імя ОСОБА_4 в тому, що вона проживає постійно та зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, займає площу з 2 кімнат 29,60 кв.м. (житлова) 44,70 кв.м. (загальна) на 2 поверсі 4 поверхового будинку, особовий рахунок на гр. ОСОБА_10 в цілому. Крім цього, згідно інформації в базі даних КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 власниками виданої квартири не являються та фактично в ній не проживають.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.05.2016 року, власником квартири АДРЕСА_5 являється ОСОБА_9, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу.

Згідно відповіді на запит щодо стадії виконання виконавчого провадження ВП№ 38720502 на виконання виконавчого листа № 2-993/2012 від 19.03.2013 року, вбачається, що 12.02.2016 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, 03.03.2016 року виходом за місцем виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що в квартирі знаходилась боржниця, повідомила про те, що вона не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, приходить до дітей. До квартири не впустила про, що складений акт державного виконавця.

Частиною 1 статті 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи норми цивільного кодексу України випливає, що лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Позивачами не надано доказів, що квартира АДРЕСА_6 є їх власністю. Крім того згідно з наданої до позовної заяви довідки форми № 3 особовий рахунок на вищезазначену квартиру відкрито на ОСОБА_9, який являється власником квартири з 26.11.2003 року, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26.05.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2016 року справа № 825/1335/13-а, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 60 ЦПК на підтвердження факту будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права.

Отже враховуючи, що при розгляді цієї справи, суд розглядає в межах заявлених вимог і на підставі доказів (ст. 11 ЦПК України), але доказів які б вказували про порушення з боку кого-небудь прав свобод та інтересів, позивачів відносно позовних вимог, про виселення всіх членів сім'ї ОСОБА_4, тобто ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5, які зареєстровані та мешкають в АДРЕСА_7, зняття їх з реєстрації та вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_4 та поновити в реєстрації за даною адресою - не надано.

На підставі викладеного та керуючись статтею 109 ЖК України, статтями 16, 383, 387, 391 ЦК України, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 3, 4, 10, 11, 22, 23, 58, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк