Номер провадження: 22-ц/785/1452/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарях Решетник М.С., Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач остаточно просив суд розподілити між ним та відповідачем спільне майно та виділити йому: відеокамеру «Sony» вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрову приставку «Sony PleyStation-2» вартістю 2000 грн., ігрову приставку «Sony PleyStation-3» вартістю 3200 грн., ДВД приставку LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн. Також позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, та встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши йому, позивачу, в користування кімнату площею 20,6 кв. м., відповідачу кімнату площею 21 кв. м., а кухню, ванну кімнату, коридор залишити в загальному користуванні, усунувши перешкоди в користуванні жилою кімнатою площею 20,6 кв.м та підсобними приміщеннями: кухнею ванною, коридором.

В обґрунтування позову позивач та його представник посилались на те, що з 28.01.2005 року по 30.06.2011 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі; в період перебування у шлюбі ними було придбане вищевказане рухоме майно, а також квартиру АДРЕСА_2; вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку не можуть.

Відповідач позов визнала частково, та 10.10.2012 року в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідач просила виділити їй: холодильник вартістю 420 грн., посудомийну машину вартістю 1100 грн., телевізор ОСОБА_1 вартістю 1300 грн., варочну панель 580 грн., духовку вартістю 930 грн., мікрохвильову піч вартістю 350 грн., кухню-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душову кабіну вартістю 4500 грн., ванну вартістю 2000 грн.; а також просила визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю

В обґрунтування позову ОСОБА_3 та її представник посилались на те, що в період шлюбу сторонами сумісно було придбане вищевказане майно, яке в добровільному порядку вони розділити не можуть. Також в період шлюбу, а саме 15.05.2007 року відповідач придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_3; спірну квартиру відповідач придбала за рахунок коштів отриманих від продажу дошлюбної квартири АДРЕСА_4, а саме за кошти у сумі 85000 доларів США.

Представник позивача зустрічний позов не визнала, факт придбання спірної квартири за рахунок коштів отриманих від продажу дошлюбної квартири заперечувала.

Третя особа надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_2Ю, до ОСОБА_3 задоволено частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_5, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 75,5 кв. м., житловою площею 41,6 кв. м., особистою власністю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 травня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 16.05.2007 року під реєстраційним номером 2798 в книзі 650пр-68.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частці за кожним, на наступне майно: відеокамера «Sony» вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ваза китайська вартістю 8000 грн., ріг з слонової кості вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор ОСОБА_1 вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн.

Спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розділено в натурі наступним чином:

Передано у власність ОСОБА_2 наступне майно: відеокамера «Sony» вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ріг з слонової кості вартістю 5000 грн. Всього майна на 34200 грн.

Передано у власність ОСОБА_3 наступне майно: холодильник вартістю

420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор ОСОБА_1 вартістю 1300 грн.,

варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн., ваза китайська вартістю 8000 грн. Всього майна на 33220 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості часток майна у сумі 490 грн. У решті позовів відмовлено.(т.2а.с.161-162)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діюча в інтересах ОСОБА_2Ю, просить рішення суду від 10.12.2015 року скасувати в частині відмови виділити ОСОБА_2 у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, встановлення порядку користування жилими приміщеннями цієї квартири, зобовязання ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні жилою кімнатою та підсобними приміщеннями квартири та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання квартири за вищевказаною адресою її особистою власністю та просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити ОСОБА_2 у власність 1/2 частину квартири за вказаною адресою, встановити порядок користування жилими приміщеннями квартири: виділити в користування ОСОБА_2 кімнату площею 20,6 кв. м., відповідачу кімнату площею 21 кв. м., а підсобні приміщення кухню, площею 12,9 кв. м., ванну кімнату, площею 4,7 кв. м., коридор площею 10,7 кв. м. -залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні жилою кімнатою площею 20,6 кв. м. та підсобними приміщеннями, та відмовити ОСОБА_7 у задоволенні зустрічного позову про визнання квартири АДРЕСА_7 особистою власністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у позовних вимогах ОСОБА_2 про поділ спірної квартири та визначення порядку користування нею, і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання спірної квартири її особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки джерелом її придбання були кошти відповідача отримані від продажу дошлюбного майна.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погоджується.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, (йому), особисто.

Із матеріалів справи вбачається, що з 28.01.2005 року по 30.06.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 131334, актовий запис № 06. (т.1а.с.40) На момент укладення шлюбу відповідач була власником 71/100 частин квартири під № 8 «а» у будинку № 21 по провулку Книжному в м. Одесі, загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м. Вказана квартира належала відповідачу за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року і була нею придбана за договором купівлі-продажу від 28 червня 1996 року, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», зареєстрованим в Одеському МБТІ 02 липня 1996 року.(т.1 а.с.33-35, т.2а.с.88-89)) В зазначеній квартирі сторони фактично мешкали по травень 2007 року. 01 червня 2007 року ОСОБА_3 за договором дарування подарувала, а ОСОБА_8 прийняла в дар 71/100 частину АДРЕСА_8, яка належала відповідачу до шлюбу.(т.1а.с.61)

15 травня 2007 року відповідач ОСОБА_3 придбала спірну квартиру двохкімнатну квартиру № 109, загальною площею 75,5 кв. м, житловою площею 41,6 кв. м, у будинку під № 16-А по вул. Сергія Ядова в м. Одесі у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу, сплативши за неї кошти у сумі 120143 грн. (т.1 а.с.7-8,122) В спірну квартиру сторони вселились у червні 2007 року. (а.с.6 12) 30 червня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серії 1-ЖД № 103705, актовий запис № 89. (т.1а.с.9)

Позивач стверджує, що спірна квартира є спільним подружнім майном і була придбана за спільні кошти, тоді як відповідач стверджує протилежне, що спірна квартира була придбана виключно за кошти отримані неї у звязку з відчуженням належної їй дошлюбної квартири під № 8 «а» у будинку № 21 по провулку Книжному в м. Одесі.

За ст.ст.10,60,61ч.3 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб.. виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі…, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів цієї справи та із дослідженої апеляційним судом цивільної справи № 2/522/340/14 ( 1522/27361/12) вбачається, що належне відповідачу житло, яке було її дошлюбним майном, насправді було не подарованим, а викупленим ОСОБА_8 (директором ПП «Людвік») у звязку з виділенням приватному підприємству земельної ділянки під будівництво, згідно рішення Одеського міськвиконкому № 326 від 12.07.2005р. та рішення Одеської міської ради № 4284-ІУ від 15.07.2005р.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, треті особи: ПП «Людвік», ОСОБА_10, ОСОБА_2, про визнання договору дарування удаваним відмовлено у звязку з застосуванням строку позовної давності. (т.1 а.с.173-176, справа № 2/522/340/14 а.с. 230-233) Проте в мотивувальній частині чинного рішення суду встановлено, що договір дарування є удаваним, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 насправді досягли домовленості про укладення договору купівлі-продажу 71/100 частин АДРЕСА_8, на виконання якого відповідач отримала за розпискою 27 квітня 2014 року повну вартість обєкту нерухомості у розмірі 429250 грн., що було еквівалентним 85 тис. дол. США, і тільки у звязку зі спливом строку позовної давності в обґрунтованому позові було відмовлено. Позивач ОСОБА_2 приймав участь у розгляді вказаної справи в якості третьої особи, і рішення суду в апеляційному порядку не оскаржив. А відтак, встановлені судовим рішенням обставини є преюдиційними.

Окрім того, колегія суддів враховує і інші письмові докази, яким керувався суд при ухваленні рішення. Зокрема із відповіді інспекції ДАБК управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №1774 від 31 жовтня 2006 року адресованої ОСОБА_11 (Дячук, тепер ОСОБА_3) вбачається, що між нею і забудовником ПП «Людвік» (керівником якого була ОСОБА_8А.) існував спір стосовно надання квартири для відселення.(т.2а.с.104, справа № 2/522/340/14 а.с.191) Із відповіді прокуратури Приморського району м. Одеси від 16.03.2007 року на колективне звернення мешканців будинку 21 по пров. Книжному, вбачається, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1029 від 26 вересня 1994 року «Про затвердження списків на відселення» та додатку №1 до цього рішення, були затверджені списки сімей, які підлягали відселенню, серед яких значиться дошлюбна квартира відповідача №8-а в будинку 21 в пров. Книжний в м. Одеса, належна відповідачу. Також вбачається, що між ОСОБА_3 і забудовником ПП «Людвік» за станом на березень 2007 року існував судовий спір стосовно виселення і надання їй квартири для відселення.(т.2а.с.105-106,справа № 2/522/340/14 а.с.192) Згідно з копією договору від 27 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 і ПП «Людвік», підприємство викупило у ОСОБА_3 належну їй частку квартири за 85000 дол. США або 429250 гривень, з подальшим оформленням договору купівлі-продажу на ОСОБА_8 без вчинення тиску. (т.1а.с.36) Також в договорі зазначено, що викуп здійснюється на підставі надання Одеською міською радою ПП «Людвік» земельної ділянки під будівництво, згідно рішення Одеського виконавчого комітету №326 від 12.07.2005 року і рішення Одеської міської ради №4284-IV від 15.07.2005 року, договору оренди ділянки № ВСК-741867 від 14.01.2006 року і договору забудови №326 від 12.07.2005 року. (т.2а.с.39-58, справа № 2/522/340/14 а.с.154) При цьому у серпні 2006 року у квартирі № 8-а в будинку 21 у пров. Книжний в м. Одесі були зареєстровані лише відповідач з донькою, і саме про їх відселення йшлося у переліку мешканців квартир, що підлягають відселенню та у повідомленні ПП «Людвік» на адресу суду.(т.1 а.с.37,т.2 а.с.38, т.2а.с.59-61)

Із наявних у справі копій розписок (т.2а.с.14-15) та копії розписки від 11 травня 2007 року(т.2 а.с.63-64) вбачається, що на підставі вказаного договору ОСОБА_3 отримала від ПП «Людвік» грошові кошти на придбання квартири у сумі 429250 гривень (або 85000 доларів США) замість відчуженої її частини квартири АДРЕСА_9. В розписці також зазначено, що позивачка передала покупцю оригінали документів на 71/100 частини квартири №8-а в будинку №21 в пров. Книжний в м. Одеса, а саме: витяг про реєстрацію права власності №9828719 від 13.02.2006 року, технічний паспорт БТІ, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 червня 1996 року; заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 7.12.2005 року. За розпискою ОСОБА_3 зобовязується звільнити і передати квартиру покупцям до 25 травня 2007 року. Розпискою від 11 травня 2007 року підтверджено, що грошові кошти у вищевказаному розмірі відповідачем отримані, і це підтверджено в присутності її тодішнього чоловіка, позивача ОСОБА_2, та свідка ОСОБА_12 (т.2а.с.212-213) Правильність цієї розписки позивач жодним належним і допустимим доказом не спростував. Спірна квартира була придбана 15 травня 2007 рокуза чинними умовами договору за ціною у розмірі 120143 грн., тобто в межах суми грошових коштів отриманих відповідачем внаслідок відчуження належного їй дошлюбного житла і отриманих саме задля придбання іншого житла. А тому колегія суддів вважає доведеним той факт, що джерелом придбання спірної квартири були кошти отримані відповідачем від продажу свого дошлюбного майна. Протилежні доводи представника позивача є недоведеними.

З огляду на те, що кожна сімя потребує харчування, одягу, несе інші витрати побуту, гігієни, витрати на житлово-комунальні послуги тощо її посилання в апеляційній скарзі на те, що сімя мала накопичення, що за 2005-2007р.р. позивач отримав заробітну плату у сумі 112182 грн., а доходи сімї складали 141248 грн. і це перевищує покупну ціну спірної квартири зазначену у договорі купівлі-продажу до уваги братися не можуть. А крім того, жодного доказу (виписок із банківських рахунків тощо) про те, що сімя мала накопичені грошові кошти на момент придбання спірної квартири суду не надано.

Той факт, що позивач 31 грудня 2004 року, тобто до реєстрації шлюбу з

відповідачем продав (т.1 а. с. 67) разом з батьками в рівних частках свою квартиру за 40 тис. грн.( 1/3 частка = 13333грн.), враховуючи дату укладення шлюбу, відсутність письмових доказів (виписок із банківських рахунків..) про збереження позивачем цих коштів висновків суду не спростовує.

Посилання представника позивача на наявність декількох розписок про отримання відповідачем грошових коштів за продану нею дошлюбну квартиру ( одна з яких дублює 2 попередні і підтверджує факт повного розрахунку) також висновків суду не спростовують, оскільки вони між собою узгоджуються і жодних суперечностей не містять. Факт отримання позивачем кредиту після придбання спірної квартири у сумі 10 тис. грн. та у сумі 13530 грн. ( на придбання міжкімнатних дверей) також на висновки суду щодо джерела придбання спірної квартири не впливає. Про інші підстави виникнення спільної сумісної власності ( за ст.62 СК України) позивач не повідомляв і вони не були предметом розгляду цій справі.

Не спростовуються висновки суду і наявністю нотаріально посвідченої заяви позивача (т.1а.с.124)про надання ним згоди відповідачу на придбання спірної квартири за спільні кошти, оскільки наявність такої заяви не звільняє суд від обовязку зясовувати джерело придбання спірного нерухомого майна. Нотаріус такого обовязку немає і діяла на момент укладання угоди в межах чинної Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому колегією суддів враховується правова позиція Верховного Суду України в аналогічній справі при наявності такої ж заяви-згоди одного з подружжя, що була висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Верховний Суд України у постанові зазначав, що «застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.»

З огляду на те, що спір між сторонами щодо поділу майна виник лише після розірвання шлюбу, а за ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про те, що її право не визнається чи оспорюється, неможливо вважати, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності. Доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що визначати порядок користування квартирою між власником та членом його сімї (у тому числі колишнім) законом не передбачено, оскільки за ст. 405 ч.1 ЦК України житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За таких обставин, в межах оскарження та визначених позивачем підстав позову, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2, слід відхилити, а рішення суду першої інстанції від 10 грудня 2015 року- залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. ОСОБА_13 Сєвєрова