Справа № 368/1189/15-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В.І.
Провадження № 22-ц/780/2851/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 14.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Поліщука М.А., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4 про скасування постанови, зобовязання поновити виконавче провадження,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження. Посилався на те, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області зобовязано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком та присадибною земельною ділянкою по вул. Калініна, 27 в с. Калинівка Кагарлицького району Київської області та перемістити встановлену пасіку та вулики на відстань 300 м. від належного йому на праві власності житлового будинку. За виконавчим листом від 11 червня 2014 року у Відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Оскільки вулики так і не були перенесені, то скаржник звернувся до відділу державної виконавчої служби, де йому 22 червня 2015 року було видано копію постанови про закриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року. З постанови він дізнався, що постанова винесена з підстав п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто рішення виконано в повному обсязі, що не відповідає дійсності. Дана постанова порушує його права, оскільки не дає можливості розпочати виконавче провадження знову, у звязку з чим рішення суду залишається невиконаним. Оскільки йому не було відомо про існування постанови від 30 січня 2015 року, а копію він отримав лише 22 червня 2015 року, тому строк на її оскарження почав свій перебіг з 22 червня 2015 року. Просив скасувати постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 від 30 січня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 43684281 за виконавчим листом № 368/1597/13-ц від 11 червня 2014 року; зобовязати Відділ державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції поновити виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на постанову про закінчення виконавчого провадження залишено без розгляду.

Заявник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2016 року та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 12 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа від 11 червня 2014 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області.

12 червня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 368/1597/13-ц про зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та присадибною земельною ділянкою по вул. Калініна, 27 в с. Калинівка Кагарлицького району Київської області, перемістивши пасіку і вулики на відстань 300 м. від житлового будинку ОСОБА_2

30 січня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції складено акт, яким встановлено, що під час виїзду державного виконавця зясовано, що на подвірї ОСОБА_4 перебували порожні вулики, в присутності боржника та понятих вищевказані вулики вивезені (а. с. 118).

30 січня 2015 року заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якого рішення виконано в повному обсязі, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчене (а. с. 119).

В матеріалах справи міститься копія супровідного листа на адреси ОСОБА_4, ОСОБА_2 від 30 січня 2015 року, яким копію постанови направлено адресатам. На копії зроблено напис «Постанову отримав» за підписом ОСОБА_4 і датою 30 січня 2015 року.

ОСОБА_2 22 червня 2015 року через свого представника отримав постанову про закриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки даною статтею не визначено, з якого моменту починається десятиденний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, необхідно виходити із положень ст. 385 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Залишаючи дану заяву без розгляду на підставі ст. ст. 72, 385 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що скаржник ОСОБА_2 повинен був дізнатися про порушення своїх прав 30 січня 2015 року і строк подачі скарги закінчився 09 лютого 2015 року. Стягувач подав скаргу до суду 01 липня 2015 року і не клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку, не зважаючи на розяснення такого права.

При цьому суд першої інстанції послався на те, що оскільки стягувач подав до відділу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження і вважав, що не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, тобто протягом двох місяців до 13 серпня 2014 року, то стягувач вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні з дати винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме з 30 січня 2015 року незалежно від того, що отримав він від державного виконавця копію вказаної постанови 22 червня 2015 року та ознайомився з нею.

Разом із тим, як вбачається із скарги ОСОБА_2, він оскаржує не бездіяльність, а рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, на відміну від повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає можливість повторного предявлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, бездіяльність державного виконавця, тобто невжиття передбачених законом заходів примусового виконання рішень, невчинення виконавчих дій неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, і постанова, якою виконавче провадження є закінченим без можливості повторного предявлення виконавчого листа до виконання, є різними предметами оскарження згідно із 385 ЦПК України, оскільки в першому випадку оскаржується відсутність певних дій, а в другому зміст певного рішення, а тому застосування судом аналогії обізнаності стягувача про порушення його прав при оскарженні бездіяльності державного виконавця до спірних правовідносин є передчасним та безпідставним.

Також колегія суддів враховує, що під час примусового виконання державним виконавцем рішення суду та складання акту державного виконавця про виконання рішення від 30 січня 2015 року, який в подальшому став підставою для прийняття оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 присутній не був і про дату виконання, виходячи із матеріалів виконавчого провадження, не повідомлявся, а тому не знав і не міг знати про порушення своїх прав до часу отримання копії постанови, яка оспорюється.

Залишаючи скаргу без розгляду, зазначені вище обставини суд першої інстанції залишив поза увагою та прийшов до помилкового висновку про те, що строк для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження закінчується після спливу десятиденного терміну від дати винесення державним виконавцем постанови, не зважаючи на відсутність доказів отримання даної постанови раніше, чим про це стверджував заявник.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 385 ЦПК України, оскільки при постановленні ухвали було порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Поліщук М.А.

ОСОБА_6