Справа № 361/676/16-ц
Провадження № 2/361/1033/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Маценко Н.П.
при секретарі Телепі Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» про визнання майнового права на частку у об'єкті незавершеного будівництва
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати за нею майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером 211 на 4 поверсі, загальною площею 72,63 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Бровари, Київської області; визнати за нею майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкта інвестування - квартири за будівельним номером 211 на 4 поверсі, загальною площею 72,63 кв. м. житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Бровари, Київської області; визнати за нею право власності на майнове право вимоги оформлення права на житлову квартиру за будівельним номером 211 на 4 поверсі, загальною площею 72,63 кв. м. житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Бровари стягнути із ТОВ «Т-Фактор» на свою користь понесені витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.05.2007 року вона уклала договір № 94 із ОП «Броварипромжитлобуд» про пайову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 з метою отримання у власність квартири.
Згідно із п. п. 1.1, 3.1.4 пайовик приймає пайову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 з метою отримання у власність квартири, а підприємство виконує комплекс робіт по будівництву цього будинку згідно із проектно-кошторисною документацією із подальшою передачею пайовику квартири НОМЕР_2 на 4 поверсі загальною площею 72,63 кв.м.
Строк введення будинку у експлуатацію 1 півріччя 2009 року. За умовами договору вартість квартири складає 551988 грн.
На виконання умов вказаного договору вона провела оплату вартості квартири на загальну суму 579014 грн.. виконавши тим самим умови договору щодо оплати вартості квартири.
У подальшому угодою від 31.08.2007 року замінено сторону за договором № 94 замість ОП «Броварипромжитлобуд» його обов'язки взяло на себе ТОВ «Північзахідтрансбуд».
Додатковою угодою від 07.04.2008 року внесено зміни до договору про пайову участь щодо строків введення у експлуатацію - 2 півріччя 2009 року.
01.06.2011 року між нею та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір про участь у спільному будівництві житлового будинку у АДРЕСА_1, за яким останнє зобов'язалося добудувати та здати у експлуатацію житловий будинок, після чого передати у власність до 31.12.2011 року. Взяті на себе зобов'язання товариство не виконало. Станом на лютий 2016 року об'єкт інвестування недобудований та не введений у експлуатацію.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач ТОВ «Т-Фактор» у судове засідання повторно не з'явилося, про час і місце розгляду даної справи повідомлялося належним чином, про причин и неявки суд не повідомило, заява про розгляд справи у відсутності його представника до суду не надходила.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що 17.05.2007 року між ОП «Броварипромжитлобуд» та ОСОБА_1 укладено договір №94 про пайову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1
Відповідно до п.1.1 та п.3.1.4 договору, пайовик (замовник квартири) приймає пайову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 з метою отримання у власність квартиру, а підприємство виконує комплекс робіт по будівництву цього будинку згідно із проектно-кошторисною документацією із подальшою передачею пайовику квартири НОМЕР_2 на 4 поверсі, загальною площею 72,63 кв.м.
Згідно п 2.5 даного договору, поточна вартість квартири на дату підписання, з урахуванням ПДВ, становить 551988 грн.
31 серпня 2007 року підписана тристороння додаткова угода до договору №94 від 17.05.2007 року про зміну сторони договору із ОП «Броварипромжитлобуд» на ТОВ «Північзахідтрансбуд» (а.с.13).
Додатковою угодою від 07.04.2008 року внесено зміни щодо вартості одного квадратного метру квартири та поточної вартості квартири у розмірі 579014 грн., поетапної оплати виконання робіт по будівництву; площі квартири 74,05 кв.м, строків введення у експлуатацію - 2 півріччя 2009 року.
З довідки ТОВ «Північзахідтрансбуд» вбачається, що ОСОБА_1 внесено всі 100 % вартості квартири у розмірі 563663 грн.
01.06.2011 рок між ОСОБА_1 та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір про участь у спільному будівництві житлового будинку у АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору ТОВ «Т-Фактор» виступив правонаступником попереднього замовника по зобов'язаннях перед позивачем добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок після чого передати об'єкт нерухомості - квартиру НОМЕР_2, загальною площею 74,05 кв.м, на 4 поверсі позивачу у власність до 31.12.2011 року.
Згідно із п. 2.5 загальна вартість об'єкту нерухомості станом на момент підписання договору становить 579014 грн.
У вказаному договорі відповідач підтверджує, що позивачу належить частина незавершеного будівництва житлового будинку - квартира вартістю 5790147 грн., а відповідачу належить добудова житлового будинку, а саме:
- п. 2.3. внеском сторони 1 (відповідач) у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку.
- п. 2.4. внеском сторони 2 (позивач) у спільне будівництво житлового будинку є належна стороні 2 частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання договору.
24.04.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір НОМЕР_2 про участь у спільному будівництві житлового будинку у АДРЕСА_1, за яким ТОВ «Т-Фактор» виступив правонаступником попереднього замовника по зобов'язаннях перед позивачем добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок після чого передати об'єкт нерухомості - квартиру НОМЕР_2, загальною площею 75,4 кв.м, на 4 поверсі 3 секції. Загальна вартість об'єкту нерухомості станом на підписання договору становить 589814 грн. Вартість внеску ОСОБА_1 на день підписання договору становить 579014 грн.
Згідно п.2.2. договору був визначений новий строк закінчення будівництва і передачі у власність позивачу об'єкту будівництва, а саме - другий квартал 2014 року (а.с.17).
За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є об'єктами цивільних прав.
У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 зазначив, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права.
За змістом ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України.
У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
У ч. 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.
Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором про участь у будівництві виконала оплатила вартість об'єкта нерухомості (квартири), а також те, що на даний час відповідачем ТОВ "Т-Фактор" будівництво житлового будинку не ведеться, визначені договором строки введення його в експлуатацію у другому кварталі 2014 року прострочено, об'єкт нерухомості у власність позивачу не передано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. За позивачем має бути визнано майнові права на квартиру НОМЕР_2, загальною площею 75,4 м2, на 4-му поверсі, у 3-й секції, багатоквартирного житлового будинку за адресою: місто Бровари Київської області, АДРЕСА_1, відповідно до внесених коштів у розмірі 579014 грн.
Вимоги позивача щодо визнання за нею права на отримання вказаної квартири в натурі та права на вчинення дій щодо оформлення права власності на квартиру охоплюються визнанням за позивачем майнових прав на квартиру та додаткового закріплення рішенням суду не потребують.
Щодо вимоги про заборону ТОВ «Т.-Фактор» вчиняти дії щодо переоформлення майнових прав на спірну житлову квартиру, то вона є необґрунтованою з огляду на визнання судом майнового права на квартиру за позивачем.
Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно із ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом ОСОБА_2, діючого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1425/10 від 25.06.1998 року укладено угоду від 31.01.2016 року про представництво інтересів.
Згідно із прибутковою квитанцією 31.01.2016 року адвокатом прийнято від ОСОБА_1 4000 грн.
Згідно зі ст.ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, роз'яснень, даних у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.
Відповідно до п. п. 47, 48 вищезазначеної постанови розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд частково погоджується із витратами ОСОБА_1 на правову допомогу та приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми у розмірі 1800 грн. з урахуванням кількості годин витрачених на правову допомогу, судових засідань по даній справі та їх тривалості.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 5790,14 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) майнові права на квартиру НОМЕР_2, загальною площею 75,4 м2, на 4-му поверсі, 3-ої секції багатоквартирного житлового будинку за адресою: місто Бровари Київської області, АДРЕСА_1, у розмірі вартості внеску в сумі 579014 (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч чотирнадцять) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н. П. Маценко