Справа № 465/5899/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М. Провадження № 22-ц/783/2525/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В. Категорія: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням задоволено указаний позов. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 45150 грн. і три проценти річних від указаної суми в розмірі 675,39 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд невірно застосував норми матеріального права. Зокрема вказує на те, що сторони не мали відносин, заснованих на договорі позики, і спірні грошові кошти відповідач одержав від ОСОБА_5 за замовленням на купівлю запасних частин до автомобіля. Свої зобов'язання апелянт виконав і борг перед позивачем відсутній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів скарги, пояснення ОСОБА_5 і його представників - ОСОБА_6, ОСОБА_4 - на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення скарги з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК).

Статтею 1050 ЦК України встановлено наслідки порушення договору позичальником, зокрема: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами спору виникли відносини позики грошових коштів. При цьому суд вірно виходив із розписки ОСОБА_2, виданої 08.03.2014 року ОСОБА_5, зі змісту якої убачається позика 3500 доларів США на десять днів (до 18.03.2014 року (а.с.35).

Посилання апелянта на те, що між ним і позивачем виникли інші правовідносини, зобов'язання за яким виконані, не підтверджені жодним доказом.

Так, пояснення ОСОБА_2 про те, що грошові кошти він взяв у ОСОБА_5 для купівлі автомобільних запасних частин для позивача, суперечать змісту розписки від 08.03.2014 року; придбання ним таких запасних частин не підтверджено документально, як не підтверджено будь - яким доказом передачу ОСОБА_2 цього майна ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_5 заперечив будь - які інші відносини із ОСОБА_2, окрім позики на суму 3500 доларів США. До того ж пояснив, що автомобіля КІА «Sorento» він не має, не замовляв його ремонту у інтересах інших осіб з умовою забезпечення запасних частин ОСОБА_2

Як убачається із матеріалів справи, докази про замовлення ОСОБА_5 ремонту автомобіля КІА «Sorento» і про поставку запасних частин до нього ОСОБА_2 відсутні.

Довідка ПП Жировецького М.П. від 18.05.2016 року не є належним доказом, так як вони не відносяться до первинних бухгалтерських документів і не стосуються спірного періоду - 08 березня - 18 березня 2014 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин і вірно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці - гривні.

Частиною другою цієї статті передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

Із розписки ОСОБА_2 випливає, що сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання у доларах США. Хоч і не містить розписка посилання на долар конкретної країни, однак примітка позичальника про грошовий еквівалент цієї валюти дає підстави для висновку про валюту США.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків, то рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: