УхвалА

іменем україни

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма Агроленд», відділу Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області, третя особа - приватне підприємство «Гранул», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право власності на землю,виданого Семенастівськоюсільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 9 серпня 1999 року, йому належить земля, площею 7,76 га ріллі, що розташована на території Семенастівської сільської ради.

22 листопада 2004 року між ним та приватним підприємством «Гранул» (далі - ПП «Гранул») укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 9 років, тобто до 22 листопада 2013 року.

Позивач указував про те, що він домовився з приватним підприємством «Агрофірма Агроленд» (далі - ПП «Агрофірма Агроленд») про передачу підприємству в оренду іншої земельної ділянки, площею 5,9720 га, що розташована на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 серпня 2009 року. Підготовкою документів щодо оренди земельної ділянки займався відповідач. Після підписання договорів оренди від 5 грудня 2011 року та 30 березня 2012 року він вважав, що передав підприємству в оренду земельну ділянку, площею 5,9720 га. Проте відповідач також почав користуватись з невідомих йому причин земельною ділянкою площею 7,76 га. На його звернення до підприємства щодо причини використання ним обох ділянок відповіді не отримав.

Зазначав про те, що він отримав від відділу Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області копію договору без дати, укладеного між ним та відповідачем, відповідно до якого 30 березня 2012 року управлінням Держкомзему в Новоукраїнському районі Кіровоградської області проведено його державну реєстрацію під час дії договору оренди землі від 22 листопада 2004 року.

Вказував про те, що у 2011 році ним та його дружиною було підписано незаповнені бланки договорів оренди земельної ділянки, проте наміру укладати договір оренди землі з відповідачем не мав, заяв про реєстрацію договору оренди він не писав, крім того, земля площею 7,76 га, перебувала в оренді у ПП «Гранул» до 22 листопада 2013 року.

Позивач вважав, що його було введено в оману під час підписання незаповнених бланків договорів.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 7,76 га ріллі від 30 березня 2012 року та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди саме земельної ділянки площею 7,76 га, що підтверджуються матеріалами справи та наявні докази сплати орендарем орендної плати у розмірі 35 500 грн за 2013-2021 роки саме за цю земельну ділянку, а посилання позивача про те, що вищевказані грошові кошти були сплачені за оренду земельної ділянки площею 5,9720 га, спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, а саме нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_4 від 29 серпня 2009 року, згідно якої вбачається, що він отримав орендну плату за земельну ділянку площею 5,9720 га у розмірі 120 тис. грн, будь-яких матеріальних претензій до орендаря не мав.

Доводи позивача щодо відсутності в договорі оренди землі всіх істотних умов договору є безпідставними.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Суд не встановив порушення прав позивача у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутність кадастрового номеру орендованої земельної ділянки та не визначеність особливостей об'єкта оренди.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для усіх судів України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про безпідставність доводів позивача щодо порушення Закону України «Про оренду землі» укладенням 30 березня 2012 року договору оренди земельної ділянки площею 7,76 га з відповідачем під час дії договору оренди вищевказаної земельної ділянки між ним та ПП «Гранул», оскільки угодою від 18 жовтня 2011 року, що підписана позивачем, він та ПП «Гранул» дійшли згоди про розірвання договору оренди зазначеної вище земельної ділянки, орендар повністю розрахувався з орендодавцем, матеріальних претензій сторони не мають.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик