АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 626/1932/15-ц Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 22-ц/790/1542/16 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Імексбанк» до ОСОБА_3, третя особа: споживче товариство «КотлТранс» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

2 вересня 2015 року ПАТ «Імексбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 414390,02 грн. - заборгованості за укладеним між ними 12.02.2008 року договором за № 730 про надання кредиту.

Позивач посилався на те, що відповідно до вказаного договору № 730 від 12.02.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в іноземнній валюті у poзмipi 27230,00 євро зi сплатою відсотків за користування кредитом у poзмipi 13 % на рік з кінцевим термiном поверення 10.11.2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Імексбанк» та споживчим товариством (СТ) «КотлТранс» 12.02.2008 року укладений договір застави №730, за яким заставодавець передав заставодержателю рухоме майно на 54000 євро.

Відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20 серпня 2015 року утворилася заборгованість в cyмi 414 390,02 грн., яка складається: з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 107000 грн.; поточної заборгованості по відсоткам в сумі 12927,65 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 99596.10 грн.; пені за порушення строку повернення кредиту та відсотків за період з 12.02.2008 до 20.08.2015 в сумі 194 866,27 грн.

Представник ОСОБА_3 та СТ «КотлТранс» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено частково і на його користь стягнуто із

ОСОБА_3 заборгованість в poзмipi 319523,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 4792,85 грн. В peшті вимог ПАТ «Імексбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Імексбанк», поклавши судові витрати на останнього.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що наданий ПАТ «Імексбанк» меморіальний ордер № 38539 від 19.02.2014 про сплату відповідачем суми заборгованості в розмірі 3000 грн. не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки меморіальний ордер є розрахунковим документом, що складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «Імексбанк» просить відхилити апеляційну скаргу за безпідставністю її доводів, оскільки часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та /або сум санкцій є відповідно до вимог ст.. 264 ЦК України підставою для переривання перебігу строку позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

12.02.2008 року мiж ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту № 730 з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10.02.2011 року.

Згідно пункту 1.1. цього кредитного договору ПАТ «Імексбанк» зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_3 у тимчасове користування кошти в cyмi 27230 євро зi сплатою 13% річних на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 3.3. вказаного договору позичальник ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати i повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному договopi.

ПАТ «Імексбанк» виконав умови п.1.1 договору кредиту та надав ОСОБА_3 кошти у poзмipi 27 230 євро, що не заперечувалося й останнім.

Відповідно до пункту 3.3.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 10 лютого 2011 року. Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору за несвоєчасну оплату сум кредиту та /або процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню, яка обчислються від суми простроченого платежу, у poзмipi подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.

Оскільки ОСОБА_3 умов договору кредиту належним чином не виконав, станом на 20.08.2015 року утворилася заборгованість перед ПАТ «Імексбанк» в poзмipi 414390,02 грн., яка складається: з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 107000 грн.; поточної заборгованості по відсоткам в сумі 12927,65 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 99596.10 грн.; пені за порушення строку повернення кредиту та відсотків за період з 12.02.2008 до 20.08.2015 в сумі 194 866,27 грн.

У зв'язку з чим на підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611,631,1046, 1049 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» вищезазначену заборгованість за кредитним договором в сумі 214 523,75 грн. з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст.258, 267 ЦК України щодо зменшення розміру пені в межах строку позовної давності до 100000 грн. та правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 року у cправi № 6-100 цс14 щодо застосування до виниклих правовідносин вимог ч.3 ст. 551 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 вносились грошові кошти й після закінчення дії договору кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості з 29.03.2013 року по 19.02.2015 року боржником сплачувалась заборгованість за спірним кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером № 38539 від 19.02.2014 року на суму ОСОБА_3 3000 грн. про погашення простроченого кредиту за договором № 730 від 12.02.2008 року (а.с. 19-23,100).

Доводи апеляційної скарги на те, що цей меморіальний ордер № 38539 від 19.02.2014 про сплату відповідачем суми заборгованості в розмірі 3000 грн. не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки меморіальний ордер є розрахунковим документом, що складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньо банківських операцій, і не свідчить про волевиявлення ОСОБА_3 щодо визнання боргу шляхом його погашення після спливу строку дії кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог пунктів 2.7, 3.2.8 договору кредиту № 730 від 12.02.2008 року з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобовязань позичальника по погашенню кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки позичальник відповідно до вимог ст. 1071 ЦК України та ст.. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» доручає кредитору здійснювати договірне списання коштів у національній валюті з поточного рахунку позичальника або з будь-яких інших рахунків позичальника, що становлять суму кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інших грошових зобовязань позичальника перед кредитором, за умови настання строків виконання позичальником будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором.

Передбачене цим пунктом договірне списання здійснюється кредитором у відповідності до нормативно - правових актів Національного банку України.

У зв'язку із зазначеним судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та /або сум санкцій, є відповідно до вимог ст.. 264 ЦК України підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Після переривання пepeбiг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: