Справа № 750/8861/15-ц Провадження № 22-ц/795/1254/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам п.2 і п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Позивач вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у позові з формальних міркувань, суд першої інстанції надав можливість відповідачеві уникнути виконання взятих на себе зобовязань. Крім того, позивач вказує на те, що висновок суду про відсутність у матеріалах справи нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу права вимоги не відповідає дійсності, бо в матеріалах справи є копія договору посвідченого відповідно до вимог законодавства. На дуку позивача, судом також безпідставно взято до уваги ту обставину, що у відповідача відсутня прострочена заборгованість, оскільки відповідно до п. 3.9 кредитного договору банк має право достроково вимагати повернення кредиту у звязку з невиконанням боржником досудової вимоги в строк.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Представники відповідача скаргу не визнали, посилаючись на неможливість задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності за умови передбачення у договорі позасудового порядку визнання і реєстрації за іпотекодержателем права власності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

По справі встановлено, що 06.10.2008 між Публічним акціонерним товариство «Сведбанк» та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 2402/1008/88-037, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000 дол. США з розрахунку 14,99 % річних за користування кредитом на строк з 06.10.2008 по 05.10.2018 , та у забезпечення кредитного договору в цей же день укладено Іпотечний договір (а.с. 17-21). 25.05.2012 між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на відсутність доказів про сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги положень ч.3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», а також на відсутність простроченої заборгованості у відповідача перед кредитором.

Висновки суду відповідають наданим сторонами і дослідженим судом доказам та вимогам закону.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. В матеріалах справи відсутні докази про додержання сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги положень зазначеної вище статті, а саме відсутні дані про реєстрацію Іпотечного договору у Державному реєстрі іпотек зі зміною даних про іпотеко держателя. Заперечуючи в апеляційній скарзі проти вказаного висновку суду, позивач не надав жодного доказу на спростування такого висновку.

Крім того, ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України).

Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки від 06.10.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_8, передбачано набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання і зазначене застереження в іпотечному договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (а.с. 19).

З врахуванням наведеного вище не може бути підставою для скасування і посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не була вчасно виконана досудова вимога, що давало банку право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: