Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Мельник С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено у звязку зі спливом строків позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

22 грудня 2011 року Сарненським районним судом Рівненської області по справі № 1718/2-1470/2011 прийнято рішення про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.12.2007 року.

Додає, що оскільки погашення заборгованості за судовим рішенням не відбулося, доказів погашення боргу відповідачем матеріали справи не містять, то договірні правовідносини між сторонами не припинилися.

Отже, строк позовної давності розпочався 23.12.2011 року з наступного дня після ухвалення рішення суду та спливає 23.12.2014 року.

ПАТ КБ "ПриватБанк" направив позовну заяву до суду поштою 20.12.2014 року у встановлений строк.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення ____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/6063/14-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1148/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_5

позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ПАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 2000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 206738 з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10).

Умовами договору встановлено термін дії картки до грудня 2010 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, розмір якої, станом на 30.11.2014 року, становить 5908,68 дол. США, яка складається із:

1601,55 дол. США заборгованість за кредитом;

3154,35 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом;

839,58 дол. США заборгованість за пенею та комісією;

33,42 дол. США штраф (фіксована частина);

279,77 дол. США штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором кредиту та стягнуто з останнього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 3527,08 дол. США, яка складається із: 1601,55 дол. США заборгованість за кредитом; 1697,75 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом; 227,78 дол. США штрафів.

Вищенаведене рішення суду набрало законної сили та не скасовано. На його виконання судом видано виконавчий лист № 201470/2011 року.

У даній справі позивач знову просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по процентах за користування кредитом, заборгованість за пенею, комісією та штрафами, яка вже була частково стягнута рішенням суду.

Таким чином вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 3527,08 дол. США, є безпідставними, оскільки фактично стягнення цих коштів призведе до подвійної відповідальності відповідача.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з тим, у задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентах за користування кредитом; пені та комісії, а також штрафів, у розмірі що перевищує розмір стягнутої рішення Сарненського районного суду заборгованості варто відмовити за пропуском строків позовної давності.

Так, у випадку порушення прав особи, чинне цивільне законодавство визначає певний строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як правильно встановлено місцевим судом, відповідачем ОСОБА_3 до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 52).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором, по закінченні строку дії кредитного договору (грудень 2010 року) була наявна заборгованість позичальника, проте з позовом банк звернувся із пропуском строку позовної давності 24 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

ПАТ КБ "ПриватБанк", покликаючись на ухвалення 22 грудня 2011 року Сарненським районним судом Рівненської області рішення у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором кредиту вказує на переривання строку позовної давності.

Однак, доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності розпочався 23.12.2011 року з дня наступного після дати ухвалення рішення суду та спливає 23.12.2014 року, а тому він не є пропущеним, спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному вибірковому тлумаченні положень чинного законодавства.

За змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності розпочинається не з дати ухвалення рішення суду, а саме з дня предявлення позову.

Днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Як вбачається з проставленого на першому аркуші позовної заяви відбитку реєстраційного штампу суду, позовну заяву, за наслідком розгляду якої 22 грудня 2011 року Сарненським районним судом ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором кредиту, подано банком 27 жовтня 2011 року (а.с. 92).

Строк позовної давності після його переривання згідно положень ч. 2 ст. 264 ЦК України спливає 27 жовтня 2014 року. Проте з новим позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 звернувся 24 грудня 2014 року, після спливу встановленого законом трьохрічного строку для звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, виключно позивачу належить право визначати предмет і підставу позову.

Проте з вимогою про стягнення відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України ПАТ КБ "ПриватБанк" не звертався.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні усіх позовних вимог неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у сумі 3527,08 дол. США, яка складається з 1601,55 дол. США заборгованість за кредитом; 1422,75 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 275,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 227,78 дол. США штрафів відмовити за безпідставністю, у задоволенні решти позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у сумі 2381,6 дол. США відмовити за пропуском строків позовної давності.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 264, ст.ст. 256, 267, 526, 629 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 3527,08 дол. США, яка складається з 1601,55 дол. США заборгованість за кредитом; 1422,75 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом; 275,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 227,78 дол. США штрафів відмовити за безпідставністю.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 коштів у сумі 2381,6 дол. США відмовити за пропуском строків позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

ОСОБА_7 ОСОБА_5

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2