Справа № 633/100/16-ц
Номер провадження 2/633/79/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Танасевич О.В.,

при секретарі - Панченко С.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до

ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА»

про стягнення грошової компенсації у звязку з порушенням строку проведення повного розрахунку при звільненні працівника, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його, в якому просив стягнути з ТОВ «АГРОМА» на його користь грошову компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні у розмірі 559 613 гривень 72 копійки за трудовим контрактом від 12 березня 2009 року за період з 12 березня 2012 року по 30 грудня 2015 року (а.с. 1-3, 21-23, 102-106).

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивач обіймав посаду директора ТОВ «АГРОМА» на підставі трудового контракту від 12 березня 2009 року, який був укладений строком на три роки. Представник позивача зазначав, що трудові відносини між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі цього контакту, припинились 11 березня 2012 року у звязку з закінченням строку його дії, що є підставою для проведення остаточного розрахунку з позивачем.

В обґрунтування цієї позиції представник позивача посилався на пункт 24 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19 березня 1994 року, відповідно до якого трудовий контракт за два місяці до закінчення строку його чинності може бути продовжено або укладено на новий строк. Оскільки трудовий контракт від 12 березня 2009 року не був продовжений або укладений на новий строк за два місяці до закінчення строку його дії, трудові відносини за цим контрактом припинились 11 березня 2012 року.

Проте, згідно з рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року у справі № 633/136/15-ц позивачеві було недовиплачено частину заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року у розмірі 326 549 гривень 25 копійок, у звязку з чим, судом також було стягнуто на користь позивача компенсацію втрати частини доходів по заробітній платі за кожний окремий місяць за період з 1 травня 2009 року по 31 травня 2015 року у розмірі 279 321 гривні 87 копійок. Остаточний розрахунок за всіма виплатами, що належали позивачеві при звільненні, був проведений ТОВ «АГРОМА» 30 грудня 2015 року.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем не було проведено 11 березня 2012 року, тобто в день закінчення строку дії трудового контракту від 12 березня 2009 року, який представник позивача вважав днем звільнення, він наполягав на наявності підстав для застосування статті 117 Кодексу законів про працю України, тобто для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 12 березня 2012 року по 30 грудня 2015 року, тобто по день проведення відповідачем фактичного розрахунку, у розмірі 559 613 гривень 72 копійок.

Відповідач проти позову заперечував повністю (а.с. 48-51, 126), посилався на зловживання позивачем наданими йому правами та просив у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції представник ТОВ «АГРОМА» пояснював, що позивач фактично обіймав посаду директора Товариства з 12 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року на підставі двох трудових контрактів від 12 березня 2009 року та від 12 березня 2012 року. За позовами ОСОБА_4 Печенізьким районним судом Харківської області було ухвалено кілька рішень, якими його вимоги були задоволені частково, зокрема, за рішеннями від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України було стягнуто з ТОВ «АГРОМА» середній заробіток за періоди з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 51 180 гривень 32 копійок та з 1 травня по 27 серпня 2014 року у розмірі 23 507 гривень 24 копійки. Ці рішення виконані у повному обсязі. Оскільки судом вже розглянуті спори між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 100), від якого у судовому засіданні відмовився.

Крім того, представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин тримісячний строк, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України, та відмовити у позові у звязку з його спливом на день звернення позивача до суду. Зазначав, що згідно з рішенням Конституційного Суду України № 282/0/4-12 від 2 березня 2012 року цей строк належить обчислювати з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що роботодавець провів з ним фактичний розрахунок. Оскільки повний розрахунок було проведено відповідачем 30 грудня 2015 року, відповідач вважав, що строк позовної давності сплив (а.с. 101).

Відповідач також вважав, що підстави для стягнення з ТОВ «АГРОМА» середнього заробітку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, починаючи з 12 березня 2012 року, відсутні, оскільки наказ про звільнення позивача виданий лише 28 серпня 2013 року, а трудові відносини між сторонами тривали з 12 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року та не переривалися, хоча підставою для їх існування були два трудові контракти від 12 березня 2009 року та від 12 березня 2012 року.

До того ж, представник відповідача зазначав, що позивачем було ініційовано вже чотири судові справи № 633/59/14-ц, № 633/265/14-ц, № 633/136/15-ц, № 633/137/15-ц про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. Відповідач наполягав на тому, що позивач зловживає наданими йому правами, оскільки витримує достатньо довгий період часу між зверненнями до суду для штучного збільшення ціни позову.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12 березня 2009 року між сторонами було укладено трудовий контракт, відповідно до якого позивач обіймав посаду директора ТОВ «АГРОМА». Строк дії цього контракту було встановлено з 12 березня 2009 року по 12 березня 2012 року (а.с. 43-47). В останній день дії цього контракту, тобто 12 березня 2012 року, між сторонами було укладено новий контракт з ідентичним змістом (а.с. 120-124).

28 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади директора ТОВ «АГРОМА», про що було видано відповідний наказ № 1 від тієї ж дати (а.с.125).

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі № 633/59/14-ц було стягнуто з ТОВ «АГРОМА» на користь позивача невиплачену частину заробітної плати за серпень 2013 року у розмірі 10 857 гривень 14 копійок, вихідну допомогу у розмірі 288 000 гривень 00 копійок, компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 51 180 гривень 32 копійок (а.с. 54-64, 70-76).

Рішенням цього ж суду від 18 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі № 633/265/14-ц на користь позивача було стягнуто з відповідача невиплачену частину заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року у розмірі 118 461 гривні 86 копійок та компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні з 1 травня по 27 серпня 2014 року у розмірі 23 507 гривень 24 копійок (а.с. 77-81).

Рішенням цього ж суду від 14 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 633/136/15-ц на користь позивача було стягнуто з відповідача невиплачену частину заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року у розмірі 326 549 гривень 25 копійок, компенсацію втрати доходів у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 279 321 гривні 87 копійок, а також грошову компенсацію за невикористану відпустку за цей самий період у розмірі 28 205 гривень 63 копійок (а.с. 84-91).

Рішенням того ж суду від 4 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 633/137/15-ц на користь позивача було стягнуто з ТОВ «АГРОМА» грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 14 197 гривень 18 копійок, а також компенсацію втрати частини доходів у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за цей період у розмірі 23 031 гривні 13 копійок (а.с. 92-98).

Відповідно до постанов старшого державного виконавця та начальника ВДВС Печенізького районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 29 серпня 2014 року (ВП № 44526429) та від 11 листопада 2014 року (ВП № 45354070) ТОВ «АГРОМА» сплатило позивачу компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року та з 1 травня по 27 серпня 2014 року у розмірі відповідно 51 180 гривень 32 копійки та 23 507 гривень 24 копійки (а.с. 109, 114).

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного.

Суд досліджував спірні правовідносини на їхню відповідність трудовому законодавству України, зокрема:

-Конституції України;

-Кодексу законів про працю України;

-Положенню про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19 березня 1994 року;

-Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно з пунктом 7.1. трудового контракту від 12 березня 2009 року, строк його дії був встановлений сторонами з 12 березня 2009 року по 12 березня 2012 року (а.с. 47), тобто цей контракт є строковим трудовим договором в розумінні пункту 2 частини першої статті 23 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пунктів 6.3., 6.7. трудового контракту від 12 березня 2009 року, цей контракт припинився після закінчення строку його дії (а.с. 46), при цьому повний розрахунок з Директором мав бути проведений не тільки за умови закінчення строку дії контракту, а лише у випадку залишення посади директора відповідно до чинного трудового законодавства України (а.с. 47).

Оскільки Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників не передбачає будь-яких особливих умов проведення розрахунку при звільненні у випадку переукладення, припинення або розірвання трудового контракту, суд оцінює спірні правовідносини на відповідність загальним нормам, які регулюють припинення трудового договору.

Виходячи зі змісту статті 47 та частини першої статті 116 Кодексу законів про працю, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, тобто здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові від підприємства. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи.

В ході судового розгляду справи сторони не заперечували того, що наказ про звільнення позивача у звязку з закінченням строку дії трудового контракту від 12 березня 2009 року за пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю не видавався, відповідний запис до його трудової книжки не вносився, трудова книжка позивачу не видавалась, нове рішення загальних зборів про обрання позивача на посаду директора не приймалось, наказ про прийняття позивача на роботу з 12 березня 2012 року також відсутній.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, трудові правовідносини між позивачем та ТОВ «АГРОМА» в період з 12 березня 2009 року по 28 серпня 2013 року не переривались, позивач не залишав посади директора і виконання відповідних трудових обовязків, в останній день дії трудового контракту від 12 березня 2009 року, тобто 12 березня 2012 року, було укладено новий трудовий контракт строком на три роки з абсолютно ідентичним змістом, жодна із сторін трудового контракту проти цього не заперечувала.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що фактично трудові відносини між сторонами не припинялись та не переривались, адже ТОВ «АГРОМА» було видано один наказ про прийняття ОСОБА_4 на роботу на посаду директора цього товариства та один наказ про його звільнення з цієї посади.

При цьому недотримання сторонами трудового контракту двомісячного строку, який має передувати моменту продовження строку дії контракту відповідно до пункту 24 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, не впливає на зміст спірних правовідносин з огляду на відсутність будь-яких зауважень сторін з цього питання.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо обовязку ТОВ «АГРОМА» здійснити повний розрахунок з позивачем за трудовим контрактом від 12 березня 2009 року в останній день його дії, тобто 12 березня 2012 року, а від так не вбачає підстав для стягнення з відповідача в порядку частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем, починаючи з 12 березня 2009 року.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України обовязок відповідача провести повний розрахунок з позивачем виник в день звільнення останнього, тобто 28 серпня 2013 року. При цьому згідно з частиною першої статті 117 цього ж Кодексу законодавець не розмежовує вид, розмір та строки відповідальності роботодавця в залежності від виду виплат, які належать працівникові, обєднавши їх загальним родовим поняттям «інші суми, належні працівнику при звільненні» (заробітна плата за кількома трудовими контрактами (за винятком сумісництва); компенсація за невикористану відпустку; доплати; надбавки; заохочувальні виплати тощо). Тому матеріальна відповідальність роботодавця у випадку несвоєчасного проведення розрахунку з працівником з будь-якої належної йому суми є загальною і уявляє собою обовязок роботодавця сплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки, тобто з дня звільнення працівника по день фактичного розрахунку з ним за всіма належними йому сумами або за наявності спору по день ухвалення рішення по суті.

Як убачається з матеріалів справи, Печенізьким районним судом Харківської області було ухвалено два рішення від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц (а.с. 54-64) та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц (а.с. 77-81), які набрали законної сили та якими було стягнуто з ТОВ «АГРОМА» на користь позивача середній заробіток за період з 29 серпня 2013 року по 27 серпня 2014 року у загальному розмірі 74 687 гривень 56 копійок (за період з 29 серпня 2013 року, тобто з дня його звільнення, по 27 серпня 2014 року, тобто по день ухвалення рішення суду по суті спору). Ці рішення суду виконані у повному обсязі.

Стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем за період з 28 серпня 2014 року по 30 грудня 2015 року (день виконання відповідачем рішення суду у справі № 633/136/15-ц від 14 вересня 2015 року, тобто остаточного розрахунку з працівником) в порядку, встановленому статтею 117 Кодексу законів про працю України, в межах заявлених позовних вимог, є неможливим, з огляду на наступне. Підставою вимог позивача зазначено припинення строку дії трудового контракту від 12 березня 2009 року, а відповідний розрахунок проведено, виходячи з оплати його праці за останні два місяці дії цього контракту, тоді як відповідно до статті 117 цього ж Кодексу підставою для застосування цього виду матеріальної відповідальності роботодавця є не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, а розрахунок має бути проведений, виходячи з середнього заробітку працівника за останні два місяці, які передували звільненню, про що позивач вимог не заявляв.

Крім того, суд не розглядає заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин тримісячного строку, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України, оскільки відмовляє у позові по суті.

Доводи відповідача щодо зловживання позивачем наданими правами суд відкидає з огляду на їх необґрунтованість, адже момент звернення працівника для захисту порушеного права віднесено на розсуд останнього.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_4 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» про стягнення грошової компенсації у звязку з порушенням строку проведення повного розрахунку при звільненні працівника відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: