Справа № 647/2019/16-ц
№ провадження 2/647/786/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі Полозок Т.О.

за участю: представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа,суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа. В обґрунтування позову посилаються на те, що їм на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці кожному, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м. Квартира приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що видано Бюро приватизації житла м. Берислав, Свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на житло від 18 грудня 2002 року та 26.12.2002 року зареєстрована в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації в реєстрованій книзі №1 за реєстровим №1807. Однак цей документ було втрачено. Отримати його дублікат неможливо, у зв'язку з тим, що вказане підприємство було ліквідоване. Таким чином, у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, змушені вирішувати питання у судовому порядку. Просять суд, визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності по 1/2 частці квартири за кожним, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі в судове засідання не з»явились були повідомлені про день, місце та час розгляду справи належним чином, причина неявки суду не надана.

Представник позивачів за дорученням ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому також зазначив, що реєстраційна служба відмовляється провести державну реєстрацію права власності позивачів на квартиру у зв»язку з відсутністю право встановлювального документу та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ст.174 ЦПК України та п.24 постанови №2 пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з»ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 55 Конституції України (рішення Конституційного суду України від 25.11.1997 р. № 6-зп, щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, ст. 248-2 ЦПК України) способи захисту порушених прав особи не обмежуються, кожному гарантовано судовий захист своїх порушених прав. Звернення за захистом свого порушеного права до суду у порядку позовного провадження є лише одним із способів захисту своїх прав, право обирати які належить виключно особі, права якої порушені (Позивачу).

При цьому суд враховує положення ст. 3 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також ст. 11 ЦПК України, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази .

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Судом встановлено, що позивачі по справі знаходяться у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.10).

Згідно ордеру НОМЕР_2 виданим 10 жовтня 1986 року, виконавчим комітетом Козацької ради народних депутатів смт. Козацьке, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м., знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та членів його сім»ї у складі п'ятьох чоловік. (а.с.11).

Відповідно до копії Свідоцтва НОМЕР_1 про права власності на житло від 18.12.2002 року виданого Бюро приватизації житла в м. Берислав та копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та дане право власності зареєстровано у БТІ Бериславського району в реєстровій книзі №10 за реєстровим №1807 від 26.12.2002 року (а.с.12).

Відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» - громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст..15 ч.2 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на

інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

З копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що її власниками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що свідчить, що дане майно передане власникам (а.с.13).

Згідно копії рішення від 20.10.2016 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Вороніною І.М., було розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 17.10.2016 року за реєстраційним номером 19063926, яку подав ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна квартира, що розташована АДРЕСА_1 та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановив, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідальність заявлених прав документам, що їх посвідчують. А саме, відповідно до п. 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 разом із заявою про державну реєстрацію права власності заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації. Згідно п. 3 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності є свідоцтво про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Виходячи з того, що заявником для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру подано копію свідоцтва про право власності на житло, а оригінал свідоцтва втрачено, проведення державної реєстрації права власності не можливе (а.с.30).

Відповідно до ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У даному випадку право власності позивачів ніким не оспорюється та їх право власності на квартиру зареєстроване у бюро технічної інвентарізації Бериславського району Херсонської області на підставі свідоцтва про приватизацію житла ( а.с.12).

Відмова державного реєстратора у реєстрації права власності позивачів на спірну квартиру не свідчить про оспорювання права власності позивачів на цю квартиру.

Вищезазначене свідчить про те, що позивачами у розумінні ст..16 ЦК України невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є не законними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

На основі ст. 15, 321, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа за його необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення його вступної та резолютивної частин, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород