Справа № 645/824/16-ц
Провадження № 2/645/1097/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду та просили визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 32 будинку № 19 по бульвару Юр*єва в м. Харкові, а також зняття його з реєстраційного обліку.
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснили, що відповідач фактично не проживає в квартирі за місцем реєстрації з моменту розлучення з ОСОБА_2 з 2007 року, з ними не спілкується та до теперішнього часу не з*являється до позивачів.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
Представник Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про залучення третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради.
Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
По справі було допитано свідків.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що вона знає позивачку ОСОБА_2 більше 10 років, вона її подруга. Відповідача знала, це колишній чоловік її подруги. Останній раз бачила його взимку 2010 року. Відповідач не мешкає в квартирі позивачів. Свідок зазначила, що позивачі не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у квартирі. Свідок була у квартирі неодноразово, квартира однокімнатна, ніяких речей відповідача у квартирі не має.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що знає позивачів з 1980 року. Також вказала, що ОСОБА_4А огли знає 17 років, в квартирі позивачів не мешкає більше п*яти років та речей його в квартирі не має. Останній раз його бачила шість з половиною років тому. Свідок зазначила, що позивачі не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у квартирі, сварок не було.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення позивачів, свідка, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачам на праві приватної спільної (сумісної) власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 квітня 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Харківської міської ради, яке видане згідно розпорядження від 27.04.2007 р., № 8911 (а.с. 6).
Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 041877 виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції актовий запис 176 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 17.04.2007 року
Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 21.03.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до цього часу зареєстрований за адресою: м. Харків, б-р Юр*єва, 19 кв. 32 (а.с. 17).
Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 54 від 05.01.2016 року № 17 у квартирі № 32 будинку № 19 по б-ру Юр*єва в м. Харкові зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).
Позивачі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, реєстрація відповідача у належній їм на праві власності квартирі порушує їх право, як власників майна, та просять суд усунути перешкоди, шляхом зняття відповідача з реєстрації.
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також, підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5, яка, попереджена про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні підтвердила факт не проживання відповідача за місцем реєстрації, в квартирі позивачів.
Згідно відповіді КЗОЗ «Харківська Міська поліклініка № 3» від 15.04.2016 р. № 356, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою м. Харків, б-р Юр*єва, 19 в період з 01.01.2008 року по теперішній час до поліклініки за медичною допомогою не звертався (а.с. 41).
Судом вивчалася відповідь начальника Фрунзенського ВП Індустріального ВП ГУП в Харківської області № 59/3138 від 18.04.2016 року відповідно якої за період з 01.01.2008 року по теперішній час звернень та заяв від ОСОБА_4 щодо утворення йому перешкод у праві проживання у квартир не зареєстровано (а.с. 51).
Як встановлено в судовому засіданні, позивачі не мають можливості користуватися своєю квартирою, яка належить їм на законній підставі, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач.
Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Проте, вимогами ч. 1 та ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового Кодексу, а саме: дружина, діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивачі якимось чином перешкоджали відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідачі є членами сімї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишаючись бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає з 2007 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, пояснень позивачів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_4, таким, що втратив право користування квартирою 32 по б-ру Юр*єва, 19 в м. Харкові.
Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.
Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 59, 60, 74, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 3, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 32 будинку № 19 по бульвару Юр*єва в м. Харкові.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя