У Х В А Л А

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська від 2 липня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року, позов задоволено: визнано право власності за позивачем на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, як на майно придбане подружжям під час шлюбу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень у справі та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 24 Кодексу законів про шлюб та сім'ю, статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме пункту 3 частини 1 статті 57, статті 60 СК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, 1 липня та 25 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали їй особисто. Наявність рішення суду про визнання дійсним договору дарування грошових коштів у розмірі 20 тис. грн, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 30 січня 2002 року, не свідчить про їх використання на придбання спірної квартири.

У справі, судове рішення в якій надане заявником для порівняння, а саме в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року судом установлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана позивачем 11 січня 2013 року після продажу в цей день квартири АДРЕСА_1 належала їй на праві особистої приватної власності за договором купівлі-продажу від 15 травня 2003 року, тобто до часу, який охоплює період спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу;

У справах, постанови в яких надані як приклади невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права від 19 червня 2013 року, судом зроблено висновок що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

- від 25 листопада 2015 року, суд виходив із того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, тому вона не є об᾿єктом спільної сумісної власності подружжя, а належить останній на праві приватної власності, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України.

Аналогічні висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема