Справа № 524/4079/16-ц
Провадження № 2/524/1634/16
08.11.2016 року, Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Рибалки Ю.В.,
при секретарі судового засідання Недяк Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
У червні 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 05.09.1997 по 01.03.2016 працювала в Приватному вищому навчальному закладі «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління». 01.03.2016 звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.
Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Судом встановлено, що з 05.09.2016 по 01.03.2016 ОСОБА_1 працювала в Приватному вищому навчальному закладі «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління».

01.03.2016 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.

При звільненні позивача, з нею не було проведено остаточний розрахунок, а саме не було виплачено заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 року, за період з січня по грудень 2015 року, та за період з січня по березень 2016 року у сумі 37845,59 грн., згідно довідки №33 від 28.03.2016.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено: працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1-2 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76цс14 від 02.07.2014р. встановлено, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За таких обставин, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Так, середній заробіток позивача становить 175,70 грн./день.

З моменту звільнення до розгляду справи по суті, пройшло 177 робочих днів, а тому, середній заробіток за даний період складає 31098,90 грн. (де 175,70 грн. середньоденний заробіток * 177 робочих дні).

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 37845,69 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 31098,90 грн.

Відповідно п.7 ст.214, п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що виплата позивачу заробітної плати так і не була проведена, наявні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за грудень 2014 року, за період з січня по грудень 2015 року, та за період з січня по березень 2016 року в сумі 7814,93 грн.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.05.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на рівень втрат немайнового характеру, завданих внаслідок моральних страждань, які позивач відчула у звязку із затримкою виплати заробітної плати, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2204,80 грн.

Керуючись ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 37845,59 грн.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31098,90 грн.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за грудень 2014 року, за період з січня по грудень 2015 року, та за період з січня по березень 2016 рокуу сумі 7814,93 грн.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Стягнути зПриватного вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» на користь держави у відшкодування судових витрат судовий збір у сумі 2204,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Автозаводським районним судом м. Кременчука за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Автозаводського районного суду м. Кременчука протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд, якщо заяву не було подано.

Суддя Ю.В. Рибалка