РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Кремінна

Справа № 414/811/16-ц Провадження № 2/414/276/2016

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Ковальова В.М.

за участю секретарів: Водолазської Т.Ю., Пугачової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 17 травня 2016 року звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 20 березня 2016 року вона з відповідачем за місцем мешкання останнього уклали договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, 1982 року випуску, відповідно до якого вона в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передала відповідачу гроші в розмірі 21 000 грн., а відповідач передав їй поліс обовязкового страхування на його імя та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_5 При укладенні угоди відповідач пояснив, що власник автомобіля не заперечував проти його продажу.

12 квітня 2016 року вказаний автомобіль на виконання вироку Старобільського районного суду від 05 серпня 2015 року в частині конфіскації майна співробітниками ДПС було вилучено у звязку з відкриттям державним виконавцем виконавчого провадження та накладенням арешту на майно ОСОБА_5 Відповідач з серпня 2015 року до моменту продажу автомобіля знав про ці обставини та навмисно ввів її в оману. Тому просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним на підставі ст.230 ЦК України та стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 42 000 грн., моральну шкоду 5 000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і суду пояснила, що вона за відсутністю необхідних знань придбала автомобіль у родичів відповідача за його згодою. Припускає, що відповідач не знав про арешт транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав і вказав, що на час продажу автомобіля його родичами він не знав про його арешт.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає за необхідне у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

З розяснень, які викладені в п. п. 19, 20 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне.

Згідно розписки (а.с.4) ОСОБА_2 20 березня 2016 року продав ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 2105 легковий седан червоного кольору, д/н НОМЕР_2 вартістю 21 000 грн. в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивачу при цьому було передано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на вказаний автомобіль на імя відповідача від 06 грудня 2015 року (а.с. 7) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_7 від 03 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження, а постановою від 26 лютого 2016 року накладено арешт на майно ОСОБА_5 і в той же день оголошено про арешт майна боржника на підставі виконавчого листа Старобільського районного суду Луганської області від 05 січня 2016 року, яким 05 серпня 2015 року було засуджено вказану особу з конфіскацією усього майна, що належить ОСОБА_5 (а.с.13-16). Відповідно до акту, повідомлення від 12 квітня 2016 року було оглянуто та тимчасово затримано автомобіль ВАЗ 2105, 1982 року випуску, д/н НОМЕР_2, а відповідно до акту від 14 квітня 2016 року вказаний автомобіль арештовано та передано на зберігання позивачу (а.с. 9-12).

З показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що на прохання позивача він по Інтернету знайшов продавця автомобіля ВАЗ 2105. 20 березня 2016 року родичі відповідача за домовленістю останнього продали його за 21 000 грн. З цього приводу була складена розписка. Після чого вони заїхали до місця роботи ОСОБА_2, де він повідомив про технічний стан автомобіля та місце проживання його власника ОСОБА_5, з яким необхідно домовитися про реєстрацію транспортного засобу на своє імя, але власника автомобіля він не знайшов. У квітні 2016 року автомобіль було арештовано на підставі засудження ОСОБА_5 Припускає, що відповідач їх ввів в оману щодо накладення арешту на майно.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_4, який крім того пояснив, що після придбання автомобіля у родичів відповідача, вони поїхали до місця його роботи з метою переконатися у відсутності накладених штрафних санкцій на водія цього транспортного засобу. Відповідач їм також повідомив, що власник автомобіля, який проживає у м. Сєвєродонецьку, не заперечує проти укладання цієї угоди.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що автомобіль ВАЗ 2105 у 2013 році придбав її чоловік не у власника. У жовтні 2015 року через Інтернет - оголошення вона продала автомобіль своєму знайомому відповідачу по справі. Про накладення арешту на автомобіль вона та ОСОБА_2 не знали.

Із показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що відповідач подзвонив їм і повідомив про приїзд 20 березня 2016 року можливих покупців автомобіля ВАЗ 2105. Вони показали автомобіль позивачу і її знайомим. Він їм сподобався, тому ними автомобіль було придбано за 21 000 грн., у звязку з чим було передано технічний паспорт на транспортний засіб, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та складана розписка від імені відповідача. Заперечують, що останній вів в оману позивача щодо заборони відчуження автомобіля.

Сторони не заперечують, що розписки про купівлю продаж автомобілю складалися двічі: 20 березня 2016 року та в кінці квітня 2016 року, коли позивач не знайшла власника транспортного засобу з метою узаконити свої права на нього.

Під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона якби вона володіла цією інформацією не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин.

Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення /ст.229 ЦК України/, тобто природи правочину, прав та обовязків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

Пояснення позивача та надані нею докази не дають підстав вважати, що дії відповідача були спрямовані на введення її в оману.

Твердження позивача та свідків з її боку про те, що відповідач вказував їм про наявність згоди власника на укладення договору купівлі продажу автомобіля заперечуються відповідачем та свідками з його боку. Належних доказів цього твердження позивач не надала.

Крім того, позивач діяла необачно щодо порядку купівлі - продажу автомобіля, не перевірила при наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на іншу особу фактичні обставини цієї угоди, не спромоглася зясувати у справжнього власника автомобіля умови володіння відповідачем ним та наявність обтяжень.

Таким чином, позивач не довела обґрунтованості своїх вимог, і як наслідок, у задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 229, 230 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат відмовити у звязку з їх необґрунтованістю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Ковальов