У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 5 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Дитятинська сільська рада Галицького району Івано-Франківської області, про додержання правил добросусідства та зобов'язання не чинити перешкоди у зведенні огорожі по межі земельних ділянок, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Відділ Держземагентства у Галицькому районі та відділ архітектури і містобудування Галицького району, про дотримання правил добросусідства та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з суд з позовом до

ОСОБА_3 про додержання правил добросусідства та зобов'язання не чинити перешкоди у зведенні огорожі по межі земельних ділянок.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке знаходиться на відстані 0,5 м від межі з відповідачем ОСОБА_3

При його намаганні звести огорожу між їх господарствами ОСОБА_3 чинить перешкоди, у зв'язку із чим виникають конфлікти. Документом, що підтверджує розмір його земельної ділянки є земельно-кадастровий план виданий Дитятинською сільською радою на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність від 29 грудня 1993 року. Він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, однак спір по даний час не вирішено.

Змінюючи та уточнюючи позовні вимоги ОСОБА_2 просив постановити рішення яким зобов'язати ОСОБА_3 дотримуватись правил добросусідства та не чинити перешкоди у зведенні огорожі по межі, зазначеній у земельно-кадастровому плані,визначивши ширину подвір'я ОСОБА_2 АДРЕСА_2

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про дотримання правил добросусідства та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_3, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 0,24 га з цільовим призначенням для обслуговування будинковолодіння.

Посилаючись на те, що з позивачем ОСОБА_2, який є власником сусіднього будинковолодіння у них виникають конфліктні ситуації щодо користування суміжними земельними ділянками та встановленням межі, просила суд постановити рішення яким зобов'язати ОСОБА_2 дотримуватись правил добросусідства та не встановлювати огорожу біля її житлового будинку АДРЕСА_3 на віддалі менш як 1,10 м згідно акта обстеження земельних ділянок для встановлення межі від 21 березня 2014 року Дитятинської сільської ради, відділу Держземаганства у Галицькому районі та відділу архітектури і містобудування Галицького району.

Рішенням Галицького районного суду від 13 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3, яка проживає АДРЕСА_3, додержання правил добросусідства з ОСОБА_2, який проживає АДРЕСА_1.

Суд ухвалив розташувати межу між будинковолодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від житлового будинку ОСОБА_3 наступним чином: від житлового будинку ОСОБА_3 відступити на 1 м.п. Поблизу житлового будинку ОСОБА_2 зробити відступ на відстані 1 м.п. (для обслуговування власником житлового будинку). Далі межова лінія робить злам та розташовується на відстані 1 м.п. від стіни господарської споруди ОСОБА_2 (згідно зі схемою малюнку № 5 Висновку експерта № 13/08/15 від 8 грудня 2015 року), що дозволить обом землекористувачам обслуговувати будівлі та споруди на відстані 1 м.п. від будинку до межі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 серпня

2016 року рішення Галицького районного суду від 13 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_3 дотримуватись правил добросусідства у зведенні огорожі по межі зазначеній у земельно-кадастровому плані, визначивши ширину подвір'я ОСОБА_2 24 м у верхній частині подвір'я, 23 м по середині та 22 м внизу подвір'я, та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 дотримання правил добросусідства та не встановлювати огорожу біля житлового будинку по АДРЕСА_3 на віддалі менше як 1,10 м згідно акта обстеження земельних ділянок для встановлення межі від 21 березня 2014 року Дитятинської сільської ради, відділом Держземаганства у Галицькому районі та відділом архітектури і містобудування Галицького району, - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, вказана заява підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно керувався положеннями ч.1 ст. 103, ч.1 ст. 106, ст. 107 Земельного Кодексу України, та виходив із того, що ОСОБА_2 пред'являючи позов про затвердження меж земельної ділянки, фактично порушував питання про зміну меж землекористування, яке між сторонами склалося.

Так, відповідно до положень ч.ч.1-3, 5 ст. 158 Земельного Кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно вважав, що спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства підлягає вирішенню органами місцевого самоврядування, при яких діють комісії по земельних питаннях. За результатами розгляду спору органом місцевого самоврядування приймається рішення, яке сторонами земельного спору у разі незгоди може бути оскаржено до суду.

Враховуючи, що спір між сторонами щодо встановлення меж землекористування не вирішено у встановлену законом порядку органом місцевого самоврядуванням - Дитятинською сільською радою, позивач ОСОБА_2 не ставив питання про відновлення існуючих меж землекористування, а фактично заявив вимогу про зміну існуючих меж землекористування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки вирішення такого спору чинним законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 5 серпня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Дитятинська сільська рада Галицького району Івано-Франківської області, про додержання правил добросусідства та зобов'язання не чинити перешкоди у зведенні огорожі по межі земельних ділянок, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Відділ Держземагентства у Галицькому районі та відділ архітектури і містобудування Галицького району, про дотримання правил добросусідства та зобов'язання вчинити дії,за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 5 серпня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна