АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про стягнення коштів, визнання невиконаними пунктів договору довічного утримання.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1. про стягнення коштів, визнання невиконаними пунктів договору довічного утримання.

Зазначав, що коли стан здоров'я його знайомої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, погіршився, 07 липня 2011 року за допомогою її співробітників по роботі, друзів і за участю ОСОБА_1, її помістили до лікарні № 10 м. Києва, про що ОСОБА_1 повідомив родичів ОСОБА_4 в РФ (позивача по справі - племінника ОСОБА_4 ОСОБА_2 і племінницю ОСОБА_5.), які по черзі декілька разів приїздили до м. Києва, щоб доглядати, підтримувати морально та допомагати своїй тяжко хворій тітці.

14 серпня 2011 року у лікарні № 10 м. Києва ОСОБА_4 померла.

Організацією похорон ОСОБА_4 займався ОСОБА_1, здійснивши ряд заходів, які потребували матеріальних затрат.

Відповідно до договору довічного утримання від 13 січня 2000 року, а саме п.5 зазначеного договору, ОСОБА_3 взяла на себе обов'язок довічно утримувати та забезпечувати ОСОБА_4 постійним і всебічним необхідним доглядом, харчуванням, одягом, ліками, здійснювати всі платежі, пов'язані з утриманням, ремонтом та користуванням квартири, необхідною допомогою із зберіганням в її безкоштовному довічному користуванні квартирою, за що ОСОБА_4 передала у власність відповідачки належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Проте, ОСОБА_3 практично не виконувались зазначені договором обов'язки, допомога покійній не надавалася, а передбачені п.6 Договору довічного утримання вимоги матеріального забезпечення у вигляді грошей ОСОБА_4 надсилалися лише з 01 червня 2007 року по 30 серпня 2011 року.

Зазначено, що ОСОБА_3 порушено вимоги як укладеного договору довічного утримання (п.7 договору), так і ст.749 ЦК України, якою набувач (ОСОБА_3) зобов'язаний у разі смерті відчужувача (ОСОБА_4.) поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання, однак ці обов'язки за неї виконав фактично ОСОБА_2, звернувшись до ОСОБА_1, щоб він доглянув ОСОБА_4 і в лікарні, а також допоміг поховати ОСОБА_4, у зв'язку з чим були понесені матеріальні, фізичні та моральні витрати.

Враховуючи вищенаведене, понесення ОСОБА_2 витрат, у зв'язку з неодноразовим його приїздом з м. Владикавказа РФ, для вирішення питань по догляду за його тіткою у лікарні і її послідуючого поховання (що повинна була виконати ОСОБА_3), моральну шкоду, у зв'язку з таким відношенням до його тітки з боку відповідачки й за правові наслідки порушення зобов'язань ОСОБА_3, ОСОБА_2 просив стягнути з останньої на свою користь витрати на ліки, продукти і поховання, в сумі 23258 грн. 51 коп., та судові витрати, в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права й невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши представників позивача та третю особу, які підтримали апеляційну скаргу , представника відповідача, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з неналежності доказу визнання третьою особою ОСОБА_1 факту отримання ним грошових коштів на поховання від ОСОБА_2 та того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання невиконаними пунктів договору довічного утримання не передбачений ст.16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й вважає їх законними і обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі та належно оцінених у рішенні висновків.

З рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання розірваним, визнання договору дарування нікчемним, скасування реєстрації договору купівлі-продажу, усунення від права на спадкування за заповітом, визнання права власності із наданих квитанцій про переказ грошових коштів видно, що ОСОБА_4 від ОСОБА_3 за період з 2007 року по липень 2011 року було отримано грошові кошти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Також даним судовим рішенням встановлено, що договір довічного утримання припинив свою дію внаслідок смерті ОСОБА_4 (а.с. 92-95).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року залишено без змін (а.с.87-91).

Окрім цього, як убачається з ухвали Апеляційного суду м. Києва, з пояснень представників сторін, позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді грошових коштів (а.с.90).

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів оцінює критично твердження апеляційної скарги щодо того, що відповідачкою не було виконано умови договору довічного утримання, а позивач не отримав після смерті покійної спадщини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів враховує й те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що покійна в установленому порядку оспорювала дійсність договору довічного утримання, при цьому посилання представника позивача на те, що вона скаржилась на неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору не свідчить про намір чи дії ОСОБА_4 розірвати даний договір або визнати його недійсним.

Посилання апеляційної скарги на те, що встановлення пам'ятника відповідачкою не дає їй змоги уникнути виконання умов договору довічного утримання щодо витрат на поховання, колегія суддів оцінює критично, остільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що витрати по похованню покійної були понесені саме позивачем.

Договір довічного утримання може бути розірваний на підставі рішення суду, на вимогу відчужувача або третьої особи у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Невиконання обов'язків або неналежне виконання обов'язків не завжди призводить до припинення договору. Відчужувач вправі пред'явити позов про відшкодування збитків. У винятковому випадку існує можливість подати позов не про припинення дії договору довічного утримання, а про обов'язок набувача виконати в натурі обов'язки, взяті на себе, або про стягнення грошової компенсації всіх видів матеріального забезпечення, вказаних у договорі.

Враховуючи викладені обставини, а також відсутність у справі доказів понесення витрат на поховання покійної позивачем, а також те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права й ухвалив законне рішення.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_1, як особа, що несла витрати по похованню покійної, не позбавлений можливості в установленому законом порядку ставити питання по їх відшкодуванню.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/9687/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6152/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.