РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року Провадження №2/425/254/16
Справа №425/761/15-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., за участю позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача: ОСОБА_2 ,
розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
До Рубіжанського міського суду Луганської області, 11 березня 2015 року звернувся ОСОБА_1 , із позовом до Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» про визнання неправомірними дій цієї установи щодо відмови йому у здійсненні перерахунку заробітної плати за період його роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, у відповідності до діючих у той період нормативних актів, та щодо відмови у видачі довідки з таким перерахунком, а також просив зобов`язати Комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» здійснити означений перерахунок та видати йому довідку про його заробіток за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року у сумі 3624 рублі 55 копійок.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 березня 2015 року, в частині позовних вимог щодо зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, у відповідності до діючих на той період нормативних актів та видати довідку про заробіток за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року у сумі 3624 рублі 55 копійок, провадження у справі було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статі 205 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.64-65 тому 1).
Суд виходив із того, що в частині вказаних позовних вимог є рішення Кремінського районного суду Луганської області від 28 травня 2013 року, що набрало законної сили (а.с.28-31 тому 1), у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
А рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 березня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області (а.с.129-130 тому 1) у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.76-77 тому 1).
Однак вказану вище ухвалу про закриття провадження в частині вимог, 06 липня 2015 року Апеляційним судом Луганської області було скасовано, і справу спрямовано для продовження розгляду, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що поряд із вимогами позивача про здійснення перерахунку заробітної плати (і видачу довідки) з урахуванням підвищеної тарифної ставки на 100% та премії у розмірі 60%, з врахуванням такого підвищення, позивачем були заявлені і нові вимоги, що не були предметом розгляду Кремінського районного суду Луганської області. Зокрема, вимоги в частині зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати (і видати довідку) за роботу у вихідні та святкові дні у подвійному розмірі (а.с.127-128 тому 1).
Під час нового розгляду справи в частині позовних вимог, провадження по яких було закрито, суд прийняв від позивача додаткову позовну вимогу про зобов`язання комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» видати наказ про видачу довідки про заробітну плату за 1987 рік (а.с.212 тому 1).
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2015 року, провадження у справі, в частині позовних вимог щодо здійснення перерахунку заробітної плати (і видачу довідки) з урахуванням підвищеної тарифної ставки на 100% та премії у розмірі 60%, з врахуванням такого підвищення, було закрито (а.с.233-234 тому 1).
А рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок заробітної плати та видачу довідки про заробіток відмовлено (а.с.236-238 тому 1).
Однак вказану вище ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2015 року, ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 12 лютого 2016 року було скасовано, а питання щодо закриття провадження у справі в частині вимог про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати (і видачу довідки) з урахуванням підвищеної тарифної ставки на 100% та премії у розмірі 60%, з врахуванням такого підвищення, передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, стало те, що її було постановлено у неповноважному складі суду (а.с.64-65 тому 2).
Тож, ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 березня 2016 року, справу було прийнято до розгляду в частині позовних вимог до Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» які були передані до суду на новий розгляд (а.с.71 тому 2).
За час розгляду справи, на підставі клопотань позивача, суд спочатку залучив до участі у справі у якості співвідповідача Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області (а.с.164-169 тому 2), а потім вилучив зі складу осіб, які беруть участь у справі Комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» (а.с.43,59-62 тому 3).
Також, за час розгляду справи, позивач неодноразово змінював та уточнював свої вимоги, і остаточно, просив зобов`язати Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області здійснити перерахунок заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, на підставі наказу Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання №112 від 28 травня 2002 року, а також зобов`язати вказане управління видати довідку після здійснення такого перерахунку по формі, затвердженій додатком №1 до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.
Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що в період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, що підтверджується наданими ним доказами, разом з іншими військовослужбовцями військової частини № НОМЕР_1 він приймав участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Однак перерахунок йому заробітної плати за цей період, по збільшеній на 100% тарифній ставці та з урахуванням премії у розмірі 60% від тарифної ставки на місяць, в супереч нормативно-правовим актам, йому здійснено не було, незважаючи на те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про здійснення такого перерахунку. Також, позивач вказував на те, що саме відповідач, а не Комунальна установа «Рубіжанська центральна міська лікарня» з якою він перебуває у трудових відносинах, повинен здійснити перерахунок його заробітної плати та видати йому довідку із здійсненим перерахунком. Оскільки правонаступником Рубіжанської міської лікарні в якій він працював у період 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року є Рубіжанське територіально-медичне об`єднання, головний лікар якої як раз і видав наказ №112 від 28 травня 2002 року за яким вирішено всім учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції здійснити перерахунок заробітної плати по збільшеній на 100% тарифній ставці та з урахуванням премії у розмірі 60% від тарифної ставки на місяць, для видачі довідок для перерахунку пенсії. А правонаступником вказаного об`єднання являється відповідач.
Позиція відповідача, з урахуванням наданих пояснень його представником, полягала у тому, що законодавством дійсно надано право керівникам підприємств, установ та організацій здійснювати перерахунок заробітної плати робітникам, які були безпосередньо зайняті у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Але таке рішення відносно ОСОБА_1 не приймалось. А Наказ №112 Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання від 28 травня 2002 року стосується не всіх учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а тільки тих з них які на момент видання наказу були працівниками, тобто перебували у трудових відносинах з Рубіжанським територіально-медичним об`єднанням. А позивач до таких осіб не відноситься. Тому позов задоволенню не підлягає.
У судовому засіданні був допитаний у якості свідка: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 ). Він засвідчив, що дійсно станом на 28 травня 2002 року займав посаду головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання. Після надання йому судом для ознайомлення наказу №112 від 28 травня 2002 року підтвердив, що підпис на цьому наказі схожий на його, але він не пам`ятає при яких обставинах він його видав та не пам`ятає і не може стверджувати, що збирався поширювати дію цього наказу на ОСОБА_1 чи інших осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, але на момент видання цього наказу вже не працювали і не були працівниками територіально-медичного об`єднання. Також зазначив, що не пам`ятає хто готував проект цього наказу.
А суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у справі доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:
Першого серпня 1985 року ОСОБА_1 було прийнято до Рубіжанської міської лікарні на посаду лікаря акушер-гінеколога (а.с.64-68 тому 3).
У період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, ОСОБА_1 у складі військової частини № НОМЕР_1 , як керівник медичної служби, проходячи службу у запасі, приймав участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (а.с.5,14,8,47,48,45 тому 1; а.с.8 тому 2).
У січні 1988 року ОСОБА_1 був прийнятий по переводу до медично-санітарної частини хімічного заводу «Заря» на посаду лікаря акушер-гінеколога, а 14 жовтня 1988 року на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового будинку №2 м. Ворошиловграда, по переводу, де працював по 31 серпня 1992 року (а.с.64-68 тому 3).
З 01 вересня 1992 року, ОСОБА_1 був зарахований до клінічної ординатури Луганського медичного інститут, з якої був відрахований 31 серпня 1994 року (а.с.64-68 тому 3).
У період з 01 вересня 1994 року по 19 квітня 1995 року, ОСОБА_1 працював у Луганській обласній клінічній лікарні, а у період з 05 травня 1995 року по 16 листопада 2007 року на території Російської Федерації (а.с.64-68 тому 3, пояснення позивача).
Проте судом встановлено, що у час коли ОСОБА_1 вже не працював у Рубіжанській міській лікарні, зокрема 26 грудня 1995 року рішенням виконавчого комітету Рубіжанської ради народних депутатів №1605/3 вказана лікарня була реорганізована у Рубіжанське територіально-медичне об`єднання (а.с.1,28-29 тому 3).
А 28 травня 2002 року, головний лікар цього територіально-медичного об`єднання видав наказ №112 яким, наказав здійснити перерахунок заробітної плати працівникам Рубіжанського територіально-медичного об`єднання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції по підвищеним на 100% тарифним ставкам та премії у розмірі 60% згідно листа Мінпраці України від 09.06.1995 року №224/813 і постанов Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 року №168-5 та Ради Міністрів УРСР та Укрсовпрофа від 10.06.1986 року №207-7 для видачі довідок для перерахунку пенсій (а.с.162 тому 2).
Тут суд відзначає, що інші копії наказу №112, які є в матеріалах справи (а.с.7 тому 1; а.с.11 тому 2) сторони просили не використовувати як докази, оскільки тільки копія наказу №112 що міститься у матеріалах справи на 162 аркуші тому №2 відповідає оригіналу, який було оглянуто у судовому засіданні від 09 серпня 2016 року (а.с.177-179).
Разом з цим судом встановлено, що 28 травня 2003 року Рубіжанська міська рада рішенням 18 сесії вирішила реорганізувати Рубіжанське територіально-медичне об`єднання у центральну міську лікарню, і цю лікарню передати у безпосереднє підпорядкування управлінню охорони здоров`я яке вважати правонаступником територіально-медичного об`єднання (а.с.1,20 тому 3).
Однак рішенням цієї ж сесії, і, що важливо у цей же день 28 травня 2003 року, було прийнято інше рішення щодо реорганізації шляхом перетворення територіально-медичного об`єднання у комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» та виділ централізованої бухгалтерії із складу нового підприємства у самостійний підрозділ (а.с.35 тому 3).
І у цей же день, одразу ж, було затверджено Положення про Комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» як самостійну юридичну особу на основі територіально-медичного об`єднання, і яку визначено правонаступником територіально-медичного об`єднання (а.с.20-22,35 тому 3).
І тільки 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 працевлаштувався у Комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» (а.с.64-68 тому 3).
Також судом встановлено, що Рубіжанська міська рада Луганської області 28 березня 2013 року прийняла рішення №31/3 яким припинила діяльність «Централізованої бухгалтерії» (а.с.2-4 тому 3).
І у цей же день, рішенням №31/38 затвердила у новій редакції положення про Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради, за яким назване управління визначено головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому комунальних закладів охорони здоров`я і, у тому числі, Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» (пункт 1.5.); а відокремленим підрозділом управління стала централізована бухгалтерія, яка обслуговує фінансову діяльність та бухгалтерський облік підпорядкованих комунальних установ (пункт 1.5.) (а.с.117-119 тому 2; а.с.5-8 тому 3).
При цьому 25 квітня 2013 року, рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області №32/17 було затверджено у новій редакції і положення про Комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня» за яким згідно пункту 1.1. знову підтверджено що ця лікарня є правонаступником територіально-медичного об`єднання (а.с.120-123 тому 2).
Але в силу пункту 6.5.4. цього положення, фінансове обслуговування лікарні здійснюється централізованою бухгалтерією Управління охорони здоров`я, і, міська лікарня за рішенням Управління охорони здоров`я має право самостійно здійснювати оперативний, бухгалтерський облік (а.с.120-123 тому 2). А представник відповідача підтвердив, що такого рішення Управління охорони здоров`я не приймало, і дійсно обслуговування фінансової діяльності та веденням бухгалтерського обліку Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» здійснює виключно централізована бухгалтерія Управління охорони здоров`я.
Зважаючи на це суд вважає встановленою і ту обставину, що з огляду на предмет позовних вимог, у даному спорі, позивач правильно визначив особу, яка повинна відповідати за його вимогами, зокрема Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради, оскільки фактично повноваження на здійснення перерахунку заробітної плата і, як наслідок, видачу довідки про це має саме назване управління, структурним підрозділом якого без статусу юридичної особи є централізована бухгалтерія, яка здійснює функції з ведення бухгалтерського обліку Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня», яка є правонаступником Рубіжанського територіально-медичного об`єднання, головний лікар якого видав наказ №112 від 28 травня 2002 року.
Також суд відзначає, що у період з 28 березня 2013 року по дату розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово звертався як усно так і письмово і до Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» і до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради з проханням здійснити перерахунок йому заробітної плати за період його роботи з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції по підвищеним на 100% тарифним ставкам та премії у розмірі 60%, а також з проханням видати довідки про заробітну плату за цей період на підставі здійсненого перерахунку. І хоча перерахунок і видача довідки мали місце, у вчиненні таких дій на умовах позивача, йому було відмовлено з різних причин (вказані обставини були визнані відповідачем та підтверджуються письмовими доказами а.с.18-20,40,42,44,56,143,146,169,170,197 тому 1; а.с.15-18,30-31,37-38 тому 2).
А 11 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом, яким після уточнення позовних вимог та зміни відповідача просив зобов`язати Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області здійснити йому перерахунок заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, на підставі наказу Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання №112 від 28 травня 2002 року, а також зобов`язати видати довідку після здійснення такого перерахунку по формі, затвердженій додатком №1 до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що у період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року позивач перебував у трудових відносинах з Рубіжанською міською лікарнею, але був призваний на військові збори під час яких приймав безпосередню участь із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.
І у цих правовідносинах, позивач вважає, що мало місце порушення його права на оплату праці, яке повинно бути відновлене відповідачем, як особою яка зобов`язана здійснити перерахунок його заробітної плати за вказаний період на підставі наказу Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання №112 від 28 травня 2002 року.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
В силу положень частини 3 статті 29 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки, в Українській РСР було встановлено загальний військовий обов`язок.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, як призваний на військові збори, у складі військової частини № НОМЕР_1 приймав участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (а.с.5,14,8,47,48,45 тому 1; а.с.8 тому 2).
Незважаючи на це, на ОСОБА_4 , як на військовозобов`язаного, призваного на збори та безпосередньо зайнятого на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, в силу положень підпункту б) пункту 1 розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031-рс, був поширений порядок оплати праці за місцем роботи, передбачений для працівників та службовців, виконуючих такі роботи.
А такий порядок, у період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, мав свої особливості і передбачав серед іншого, зокрема, і таке:
- в силу положень пункту 1 Постанови Центрального комітету КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» керівникам підприємств та організацій було надано право здійснювати оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, по підвищеним до 100% тарифним ставкам. При цьому, конкретні розміри підвищення повинні встановлюватись з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт;
Отже за цим пунктом, керівникам було надано тільки право, а не обов`язок, як вважав позивач щодо здійснення оплати праці по підвищеним на 100% тарифним ставкам.
Ідентичні положення були закріплені і в положеннях пункту 1 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 08 травня 1986 року №168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».
Суд не сумнівається у необхідності застосування для вирішення спору положень пункту 1 вказаної вище Постанови від 07 травня 1986 року №524-156, оскільки на таких як ОСОБА_5 Скарга ця норма поширювалась і в силу положень абзацу 2 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 05 червня 1986 року №665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища», і в силу положень абзацу 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних союзів від 10 червня 1986 року №207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища».
Проте, як і в пункті 1 Постанови від 07 травня 1986 року №524-156, у цих актах мова йде про надання керівникам підприємств та організацій виключно права, а не обов`язку здійснювати оплату праці по підвищеним на 100% тарифним ставкам.
- положеннями пункту 1 Постанови Державного комітету СРСР із праці та соціальних питань , Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 07 травня 1986 року №153/10-43 було постановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, нараховуються премії у відповідності до діючих положень, на збільшені згідно пункту 1 Постанови Центрального комітету КПРС, Президіуму ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 07 травня 1986 року №524-156 тарифні ставки;
А тут суд відзначає, що в силу положень статті 101 Кодексу законів про працю Української РСР, яка діяла у той період, положення про преміювання могли запроваджуватись на підприємствах, установах та організаціях, але це не було обов`язковим. А от у випадку прийняття такого положення воно затверджувалось власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим комітетом.
Отже у вказаному пункту, мова йшла не про встановлення обов`язкового преміювання всіх працівників безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, як вважав позивач, а про нарахування премій у відповідності до положень про преміювання, якщо такі діяли на підприємстві, установі, організації, в якій працював працівник.
- в силу положень пункту 4 Постанови Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 05 червня 1986 року №665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища», працівникам підприємств, установ та організацій, виконуючих роботи із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища було встановлено максимальний розмір премії 60% тарифної ставки (окладу) на місяць.
Ідентичні положення були встановлені пунктом 4 постанови Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних союзів від 10 червня 1986 року №207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища».
Але суд знову відзначає, що оскільки преміювання вказаних працівників відбувалось на підставі положень про преміювання, що діяли на підприємстві, установі чи організації, в якій працював такий працівник, не можна говорити про те, що вказаними пунктами було встановлено обов`язкову виплату премії кожному працівнику у розмірі 60% тарифної ставки, як вважає позивач.
Висновок суду підтверджується і роз`ясненнями наданими Міністерством праці та соціальної політики України листом від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчудження Чорнобильської атомної електростанції у 1986 1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції і запобіганням забрудненню навколишнього середовища».
Таким чином, з огляду на зміст нормативно-правових положень, що діяли у період роботи позивача з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, обов`язку керівника Рубіжанської міської лікарні в якій працював ОСОБА_1 , щодо нарахування і виплати йому заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, по підвищеній на 100% тарифній ставці, та премії у розмірі 60% на збільшену на 100% тарифну ставку, не існувало.
Доказів того, що такий обов`язок існував в силу виданого у лікарні наказу, який би поширювався на ОСОБА_1 позивачем суду не надано (а.с.1-240 тому 1; а.с.1-197 тому 2; а.с.1-72 тому 3).
Суд враховує, що 26 грудня 1995 року рішенням виконавчого комітету Рубіжанської ради народних депутатів №1605/3 Рубіжанська міська лікарня була реорганізована у Рубіжанське територіально-медичне об`єднання (а.с.1,28-29 тому 3).
Суд враховує також і те, що 28 травня 2002 року, головний лікар цього територіально-медичного об`єднання видав наказ №112 яким, наказав здійснити перерахунок заробітної плати працівникам Рубіжанського територіально-медичного об`єднання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції по підвищеним на 100% тарифним ставкам та премії у розмірі 60% згідно листа Мінпраці України від 09.06.1995 року №224/813 і постанов Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 року №168-5 та Ради Міністрів УРСР та Укрсовпрофа від 10.06.1986 року №207-7 для видачі довідок для перерахунку пенсій (а.с.162 тому 2).
Проте суд не може погодитись із тим думкою позивача у тій частині, що вказаний наказ поширюється і на нього.
По-перше. Буквальне тлумачення змісту цього наказу дає підстави стверджувати, що головний лікар прийняв цей наказ для здійснення перерахунку заробітної плати саме працівникам Рубіжанського територіально-медичного об`єднання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.
А системний аналіз положень статей 21,22,24,36,38-40 Кодексу законів про працю України (на момент видання наказу) вказує на те, що особа, яка ніколи не перебувала у трудових відносинах із підприємством, працівником такого підприємства вважатись не може.
По-друге. Головний лікар, який видав цей наказ і був допитаний у якості свідків не підтвердив того, що цим наказом він збирався вирішити питання і мав волевиявлення саме на це щодо працівників, які перебували у трудових відносинах з Рубіжанською міською лікарнею або працівників, які не працювали у об`єднанні на момент видання цього наказу.
А тут суд враховує, що позивач припинив трудові відносини із лікарнею до того як вона була перетворена у територіально-медичне об`єднання, і на момент видання цього наказу працівником названого об`єднання позивач не був і у трудових відносинах із вказаним об`єднанням взагалі ніколи не знаходився.
По-третє. Сам наказ, як локальний нормативний акт, не містить будь-яких положень, які б вказували на поширення його дії і на осіб, які не перебувають у трудових відносинах з підприємством.
Із тексту наказу вбачається, що він стосується тих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, які вже отримували пенсії і які мали статус працівника Рубіжанського територіально-медичного об`єднання.
По-четверте. Позивач не надав суду жодних доказів того, що хоча б до однієї особи, яка не була працівником територіально-медичного об`єднання, але була працівником Рубіжанської міської лікарні і припинила трудові відносини із нею до її перетворення у об`єднання, і приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, як і позивач, отримала перерахунок заробітної плати на підставі наказу №112.
Звичайно суд враховує, що осіб, які могли потрапити у таку ситуацію як позивач може і не бути взагалі, але наявність доказів про застосування наказу №112 до інших осіб з тими ж фактичними обставинами, як і у позивача, могло бути доказом на користь позиції позивача.
Але наведені позивачем приклади (а.с.10-11,12-13,51,203-204 тому 1; а.с.21-22,28-29,34 тому 2) є іншими за своїми фактичними даними, які не можна ототожнити із ситуацією позивача.
П`яте. Доказування, в силу положень частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, не може ґрунтуватись на припущеннях. А тому суд, хоча і розуміє непросту ситуацію, в яку потрапив позивач, не може робити висновків ґрунтуючись на припущеннях як це робить позивач, а тому не може і погодитись із тим, що наказ №112 стосується і його особисто.
Тож, зважаючи на усе вище викладене, а також те, що суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог, у задоволенні вимог позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, по підвищеній на 100% тарифній ставці, та премії у розмірі 60% на збільшену на 100% тарифну ставку, на підставі наказу Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання №112 від 28 травня 2002 року, слід відмовити.
А оскільки друга вимога позивача щодо зобов`язання відповідача видати довідку після здійснення такого перерахунку по формі, затвердженій додатком №1 до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року є похідною вимогою, і її задоволення неможливе без задоволення першої, у її задоволенні теж слід відмовити.
І тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, а в силу положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підстави для розподіл судових витрат відсутні.
Отже, керуючись статтями 1-4,8,15,57-64,88,174,179,185,196,208,209,212-215,367 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати за період з 21 травня 1987 року по 13 липня 1987 року, на підставі наказу Головного лікаря Рубіжанського територіально-медичного об`єднання №112 від 28 травня 2002 року, а також про зобов`язання видати довідку після здійснення такого перерахунку по формі, затвердженій додатком №1 до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, відмовити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - з дня отримання копії рішення.

Суддя - Д.С. Коваленко