Справа № 645/8159/15-ц
Провадження № 2/645/380/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

секретарів судового засідання - Петленко І.І., Сєркової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора

про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд: встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу її ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понад пять років, а саме з 01.08.2006 року по 11.02.2015 року та змінити черговість і надати позивачеві право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги.

В обґрунтування позову посилалась на те, що з 2003 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. 05.01.2010 року у ОСОБА_3 стався ішемічний інсульт, у звязку з чим він потрапив у лікарню, та в ході повного обстеження були виявлені також супутні захворювання: ішемічна кардіоміопатія з атеросклерозом аорти, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., наслідком якої виявилось гіпертензивне серце з систолічною дисфункцією лівого шлуночка. Позивач стверджує, що наявні у ОСОБА_3М хвороби. призвели до безпорадного стану останнього, у зв'язку з чим він потребував опіки та матеріальної допомоги, яку надавала йому лише вона. 11 лютого 2015 року ОСОБА_3 помер. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 01.08.2006 року по 11.02.2015 року, а також змінити черговість одержання нею права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги донькою ОСОБА_3 ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що батько відповідача після одужання від перенесеного у 2010 році захворювання не перебував у безпорадному стані, який передбачає безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, та не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, наголосили, що ОСОБА_3 через чотири місяці після хвороби у 2010 році вийшов на роботу та до часу смерті працював на керівній посаді, одержував заробітну плату, та не потребував матеріальної допомоги.

Таким чином, відповідач вважає, що у звязку з відсутністю обставин, визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, необхідних для одержання позивачем права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Матеріали справи містять заяви третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне.

11.02.2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 484334, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 11.02.2015 року (том І а.с. 31).

ОСОБА_3 з 18.05.1983 року до часу смерті 11.02.2015 року був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті був зареєстрований один, що підтверджується довідкою № 4192/2/07-05 від 27.02.2015 року виданою КП «Жилкомсервіс». Згідно з цією довідкою, у вказаній квартирі також були зареєстровані батьки ОСОБА_3: ОСОБА_6 (батько) з 01.03.1978 року по день смерті 26.01.1995 року, та ОСОБА_7 (мати) з 01.03.1978 року по день смерті 04.09.2014 року (том І а.с. 88).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на те, що з 2003 року та до часу смерті ОСОБА_3 вона проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу. За твердженням позивача, вони постійно мешкали у квартирі ОСОБА_3, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що 01.01.2010 року у ОСОБА_3 стався ішемічний інсульт, у звязку з чим він 05.01.2010 року був госпіталізований та знаходився на стаціонарному лікуванні в 4-му неврологічному відділенні Міської клінічної лікарні № 7 до 22.01.2010 року, та був виписаний з відкритим лікарняним листом серії АБХ № 327614 та рекомендацією продовжити лікування амбулаторно, що підтверджується випискою з Засідання ВКК від 22.01.2010 року. ОСОБА_3 був встановлений діагноз: ішемічний інсульт (01.01.2010) в вертебро-базиллярному басейні на фоні дисциркуляторної гипетронічної енцефалопатії 2 ст. з вестибуло-атактичним та астенічним синдромом; ішемічна кардіоміопатія; атеросклероз аорти; гіпертонічна хвороба 3 ст. гипертензивне серце; СН 2 А з систолифною дисфункцією лівого шлуночка, 3 ф.кл. (том ІІ а.с. 195).

Позивач стверджує, що з метою забезпечення лежачого хворого чоловіка всім необхідним, його догляду та підтримки, а також контролювання виконання призначень лікаря, перші 14 діб вона знаходилась поруч з ним у палаті вдень і вночі.

Крім того, позивач наголосила, що з часу перенесення вказаного захворювання та до своєї смерті ОСОБА_3 знаходився в безпорадному стані та потребував її постійного догляду і допомоги, як моральної, так і матеріальної.

Також, позивач вказала, що вона займалась організацією поховання ОСОБА_3, на підтвердження чого надала копії лікарського свідоцтва про смерть № 312-с від 11.02.2015 року, яке вона одержала особисто; листа прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_8 на адресу завідуючого ХОБСМЕ № 2 ОСОБА_9 від 11.02.2015 року про видачу після встановлення причини смерті трупу померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 для кремації; рахунку-замовлення КП «Ритуал» за № 002425 від 12.02.2015 року на ритуальні послуги та предмети поховального призначення, сплату за які проведено ОСОБА_1 (том І а.с. 32, 33, 34).

Згідно з листом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори № 3731/01-16 від 10.12.2015 року, після ОСОБА_3, померлого 11 лютого 2015 року заведено спадкову справу № 133/2015, яка містить заяву від 17.02.2015 року про прийняття спадщини доньки спадкодавця ОСОБА_2, та заяву ОСОБА_1 від 08.06.2015 року про прийняття спадщини як спадкоємиці, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу (том І а.с. 208).

У відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії V-ВЛ № 288294) (том ІІ а.с. 166).

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 з 26.11.1983 року по 20.07.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 (том І а.с. 81-82).

У звязку з наведеним, позивач, стверджуючи, що з ОСОБА_3 вона почала проживати однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2003 року, просить встановити цей юридичний факт з 01.08.2006 року (після розірвання шлюбу з ОСОБА_11М.) та до часу смерті ОСОБА_3.

За клопотанням ОСОБА_1 вона була допитана в якості свідка, та надала пояснення, що з ОСОБА_3 вона почала зустрічатись у 1997 році, а з 2003 року вони почали проживати разом у квартирі ОСОБА_3, в якій також проживала його мати ОСОБА_7. ОСОБА_1 наголосила, що вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, та були однією сімєю. Свідок вказала, що ОСОБА_3 пропонував їй неодноразово зареєструвати шлюб, проте для неї це було не суттєвим. Свідок пояснила, що у січні 2010 року у ОСОБА_3 стався ішемічний інсульт, у звязку з чим він був госпіталізований у неврологічне відділення Харківської міської клінічної лікарні № 7, в якому вона знаходилась поруч з ним цілодобово та здійснювала повний догляд, годувала його, купувала ліки, тощо. Після того, як ОСОБА_3 було виписано зі стаціонарного лікування, він продовжив курс лікування у поліклініці за місце мешкання. Через чотири місяці він вийшов на роботу, проте вона постійно за ним доглядала, міряла тиск, контролювала прийом ліків, готувала їжу, вбирала у квартирі, прала, купувала харчі та самостійно носила сумки, оскільки ОСОБА_3 не міг цього робити. Також, свідок наголосила, що ОСОБА_3 у поліклініці за місцем реєстрації було запропоновано оформити групу інвалідності через його захворювання, проте він відмовився від її оформлення. Також, ОСОБА_1 вказала, що перед смертю матері ОСОБА_3 вона просила не покидати її сина, а після її смерті у пакеті з речами, які остання приготувала на випадок смерті, вона знайшла її записки, де ОСОБА_7 зверталась до свого сина та просила його одружитись з ОСОБА_1 (ОСОБА_1Б.). Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 запропонував їй оформити їхні стосунки, та вони вирішили зробити це через пів року після смерті ОСОБА_12, однак зареєструвати шлюб вони не встигли, оскільки ОСОБА_3 помер через пять місяців після смерті своєї матері. ОСОБА_1 пояснила, що організацією поховання ОСОБА_3 займалась вона.

За клопотанням позивача в судовому засіданні допитані свідки, які, у тому числі, надали пояснення стосовно проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є доньками позивача, пояснили суду, що їхня мати зустрічалась з ОСОБА_3 з 1998-1999 рр., та у звязку з тим, що молодшій дочці було 13 років, їх мати не погоджувалась на пропозицію ОСОБА_3 переїхати проживати до нього. Лише після закінчення молодшою донькою школи, ОСОБА_1 у 2003 році переїхала до ОСОБА_3 та з цього часу і до моменту смерті останнього вони проживали однією сімєю. Свідки стверджували, що їх мати з ОСОБА_3 вели спільне господарство, разом допомагали їм матеріально, дарували подарунки. Син ОСОБА_13 називав ОСОБА_3 дідусем, та останній дарував йому подарунки. Також, вказали, що вони постійно навідували їх, а також разом з ними їздили на дачу. Свідки стверджували, що організацією поховання ОСОБА_3 займалась їх мати.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які працюють на ДП ХМЗ «ФЕД» з ОСОБА_1 та працювали з ОСОБА_3, пояснили суду, що приблизно у 2003-2004 рр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати разом однією сімєю, приходили на роботу та уходили з роботи разом, разом обідали, ходили у відпустки в один період.

Свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22, які є сусідами по підїзду, де проживав і був зареєстрований ОСОБА_3, а також свідок ОСОБА_23Я, яка працювала консьєржем у цьому підїзді, пояснили суду, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 близько 10-12 років у його квартирі. Свідки стверджували, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існували сімейні відносини, вони вели спільне господарство, дбали один про одного. Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_22 повідомили, що ОСОБА_1 також доглядала матір ОСОБА_3 ОСОБА_7, коли у неї погіршився стан здоровя. Свідок ОСОБА_22 також повідомив, що ОСОБА_3 після смерті матері особисто йому сказав, що 8 березня він планував зробити ОСОБА_1 сюрприз зареєструвати з нею шлюб. Також, свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 стверджували, що організацією поховання ОСОБА_3 займалась ОСОБА_1.

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26, які з 1983 року є сусідами по дачі, що належала сімї ОСОБА_3, розташованій у кооперативі «Відрада» у с. Гайдари Зміївського району Харківської області, повідомили, що з ОСОБА_1 вони познайомились близько 10-12 років тому, та з того часу постійно бачили її разом з ОСОБА_3 на дачі на вихідні дні. Свідки сприймали ОСОБА_1 за дружину ОСОБА_3, та стверджували, що вони вели спільний побут, та спільне господарство. Онук ОСОБА_1 називав ОСОБА_3 дідусем.

Свідок ОСОБА_27, який перебуває у дружніх стосунках із донькою ОСОБА_1, повідомив суду, що позивача він знає з 1996 року, а з ОСОБА_3 познайомився у 2010 році. Свідок наголосив, що неодноразово на прохання ОСОБА_1 він підвозив її та ОСОБА_3 на дачу, де допомагав їм фізично.

Крім того, вказані свідки надали пояснення стосовно стану здоровя ОСОБА_3 після перенесеного у 2010 році захворювання та до часу його смерті.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, стверджували, що після перенесеного у 2010 році інсульту ОСОБА_3 знаходився в безпорадному стані, потребував постійного догляду та піклування, які здійснювала ОСОБА_28, без якої він не міг забезпечувати свою життєдіяльність. ОСОБА_1 постійно супроводжувала його на роботу та з роботи, купувала та готувала їжу, займалась домашнім господарством, оскільки ОСОБА_3 цього робити не міг через стан свого здоровя, у нього постійно боліла та паморочилась голова, був підвищений тиск, через що ОСОБА_1 постійно контролювала прийом ним ліків.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що після перенесеного у 2010 році інсульту ОСОБА_3 та до часу смерті був у безпорадному стані, оскільки він дуже погано себе почував, у нього постійно червоніло обличчя, були вади мовлення, через що ОСОБА_1 постійно контролювала прийом ліків ОСОБА_3. Також свідок вказала, що ОСОБА_3 зоробляв трохи більше ніж ОСОБА_1, проте під час хвороби позивач матеріально його утримувала.

Свідок ОСОБА_25 стверджував, що після 2010 року він помітив, що у ОСОБА_3 було червоне одутле обличчя, тремтіла права рука. З цього часу ОСОБА_1 не дозволяла йому фізично працювати на дачі та робила все сама.

Свідок ОСОБА_26 вказала, що після хвороби ОСОБА_3 став пагано розмовляти, сам себе не міг обслуговувати, погано ходив, у звязку з чим ОСОБА_1 йому постійно допомагала пересуватись, часто скаржився на головний біль, мав одутле обличчя, у звязку з чим на дачі фізично працювала лише ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_27 повідомив суду, що ОСОБА_3 намагався допомагати їм фізично на дачі, проте вони йому цього не дозволяли, оскільки у нього відразу червоніло обличчя та зявлялась задишка. Також свідок вказав, що ОСОБА_3 з 2010 року сильно шкутильгав.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що після перенесеного ОСОБА_3 у 2010 році інсульту вона помітила вади координації рухів останнього, а також вказала, що він став повільніше розмовляти.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повідомили, що після виходу на роботу ОСОБА_3, внаслідок перенесеного інсульту, став менше рухатись, мав невпевнену ходу, більше часу проводив у кабінеті. ОСОБА_1 постійно контролювала прийом ним ліків.

Свідок ОСОБА_24 повідомила, що після перенесеного захворювання у 2010 році ОСОБА_29 до часу смерті почував себе дуже погано, тягнув ногу, погано розмовляв. ОСОБА_1 постійно носила сумки сама, а ОСОБА_3 йшов поруч з нею, вона готувала їжу та доглядала за ним, супроводжувала його на роботу та з роботи.

Разом з тим, свідок ОСОБА_17, який обіймає посаду начальника цеху ДП ХМЗ «ФЕД», повідомив суду, що ОСОБА_3, який був його заступником, після перенесеного у 2010 році інсульту, та виходу на роботу, належним чином та в повному обсязі виконував свої посадові обовязки, передбачені посадовою інструкцією, зауважень від керівництва не отримував, працював повний робочий день, та не звертався із заявами про скорочення робочого дня чи тижня через стан здоровя, та підстави для переведення ОСОБА_3 на більш легку працю були відсутні. Крім того, свідок вказав, що під час знаходження ОСОБА_3 у лікарні ОСОБА_1 кожного дня їздила до нього з метою догляду за ним, у звязку з чим їй виписувались пропуски на 2-3 години щодня.

Свідок ОСОБА_22 повідомив суду, що про перенесення ОСОБА_3 інсульту він дізнався зі слів його матері та ОСОБА_1, проте за зовнішнім видом ОСОБА_3 не можна було сказати, що він є хворою людиною.

Свідок ОСОБА_30 також не вважав, що ОСОБА_3 після перенесеної у 2010 році хвороби знаходився у безпорадному стані, та вказав, що помітив лише те, що останній став обрюзглим.

Свідок ОСОБА_23 вказала, що після перенесеного ОСОБА_3 у 2010 році інсульту вона помітила лише те, що він став повільніше ходити.

Крім того, свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 повідомили, що на ДП ХМЗ «ФЕД» співробітники щорічно зобовязані проходити медичні комісії. Свідок ОСОБА_15 вказала, що у разі не проходження співробітником медкомісії, його не допускали до роботи. Разом з тим, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_1 пояснили суду, що ці медичні комісії були формальними.

Свідок ОСОБА_31, який безпосередньо лікував ОСОБА_3 у стаціонарі з 05.01.2010 року по 22.01.2010 року пояснив суду, що ОСОБА_3 був діагностований ішемічний інсульт та він був госпіталізований до стаціонарного відділення лікарні в стані середнього ступеню тяжкості, та йому було рекомендовано полупостільний режим. Виписаний ОСОБА_3 був у задовільному стані по невролгії, проте з відкритим лікарняним листом для продовження лікування в поліклініці за місцем проживання. Свідок вказав, що серце ОСОБА_3 працювало на 1/4 своєї функції, у звязку з чим в подальшому він мав швидко втомлюватись, погано переносити фізичні навантаження та йому було протипоказано піднімати тяжкі предмети. Також вказав, що такі хворі можуть в подальшому працювати але на посаді, не повязаній з фізичним трудом. Також, свідок наголосив, що він памятає ОСОБА_1 як особу, яка здійснювала догляд за ОСОБА_3 під час його лікування в стаціонарі.

Разом з тим, свідки з боку відповідача в судовому засідання надали протилежні показання.

Так, свідок ОСОБА_32, яка є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_3, пояснила суду, що ОСОБА_3 після розлучення зі своєю дружиною проживав зі своєю матірю удвох до її смерті на протязі 17 років. ОСОБА_1 вона вперше побачила в період часу з 2006 по 2008 рр. (точно не памятає), проте стверджує, що вона ніколи не проживала з ОСОБА_3 однією сімєю, та він ніколи не розповідав про наміри з нею одружитись. Спільний бюджет у ОСОБА_3 був тільки з його матірю. Свідок вказала, що її тітка скаржилась їй на телефонні дзвінки невідомого чоловіка, який погрожував і вимагав, щоб її син не зустрічався з його дружиною. У 2010 році її тітка зателефонувала їй та повідомила, що у ОСОБА_3 стався інсульт та він попав у лікарню і попрохала відвезти йому речі та гроші. Свідок стверджує, що вона приїжджала до ОСОБА_3 у лікарню та привозила їжу, перші три дні він лежав, у нього сильно боліла та паморочилась голова, а потім він вже піднімався з ліжка та проводжав її до ліфта лікарні. Свідок стверджує, що в лікарні ОСОБА_1 вона не бачила, та вони зустрілись лише у день виписки ОСОБА_3, який зателефонував свідкові та попросив його на автомобілі забрати з лікарні. За твердженням ОСОБА_32, після одужання ОСОБА_3 виглядав блідим, проте жодних явних ознак хвороби у нього не було. У травні 2010 року ОСОБА_3 вийшов на роботу. Свідок пояснила, що після перенесеного ним захворювання, вона двічі на тиждень привозила їм продукти харчування за списком її тітки, а потім ОСОБА_3 сам купував продукти, а його матір готувала їжу. Також свідок вказала, що вона часто навідувала свою тітку, а також привозила до неї свою матір (рідну сестру ОСОБА_7Г.) ОСОБА_33. У квартирі ОСОБА_1 вона не бачила. Після смерті її тітки ОСОБА_7, ОСОБА_3 був дуже засмучений. Свідок вказала, що у вересні 2014 року у неї стався мікроінфаркт, ОСОБА_3 приїхав її провідати та розповідав, що йому дуже важко після смерті матері приходити в порожню квартиру. 11.02.2015 року їй зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що ОСОБА_3 помер. Свідок вказала, що організацією поховання займались ОСОБА_1, вона та її чоловік ОСОБА_34, а документи оформлені на імя ОСОБА_1 тому, що вона повідомила, що на роботі можливо оформити матеріальну допомогу.

Свідок ОСОБА_34, який є чоловіком ОСОБА_32, повідомив суду, що після розлучення у 1997 році з дружиною ОСОБА_3 повернувся до своєї матері та вони проживали удвох до її смерті. ОСОБА_1 він вперше побачив у 2008 році, коли ОСОБА_3 привіз йому додому деталь, яку він виготовив за його замовленням за заводі. Вдруге він бачив її на заводі, де працював ОСОБА_3. Втретє - після смерті ОСОБА_7 та на її поминанні, а потім на похованні ОСОБА_3. Свідок стверджує, що ОСОБА_1 ніколи не проживала з ОСОБА_3 у його квартирі. Також, свідок повідомив, що у 2010 році ОСОБА_3 з інсультом потрапив у лікарню, та вказав, що його дружина ОСОБА_32 майже через день його провідувала та возила йому їжу. З її слів йому відомо, що спочатку у ОСОБА_3 дуже боліла та паморочилась голова, проте він не був прикутий до ліжка, та проводжав її до ліфта лікарні. З лікарні ОСОБА_3 забирала ОСОБА_1 та ОСОБА_32. Свідок стверджує, що він дуже часто возив свою тещу ОСОБА_35 до її рідної сестри ОСОБА_7, та ОСОБА_1 там жодного разу не бачив. На сімейних святах вона також була відсутня. ОСОБА_7 ніколи не говорила, що ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1. Також, свідок пояснив, що у травні 2014 року його теща купила своїй сестрі ОСОБА_7 радіотелефон, який він встановлював у квартирі ОСОБА_7. Підключення електрики проходило через кімнату ОСОБА_3, в якій, за твердженням свідка, жодних речей, крім речей ОСОБА_3, не було. Після смерті ОСОБА_7 він бачив ОСОБА_1 на поминанні та вказав, що напевно це вона готувала поминальний обід. Крім того, вказав, що сусідів на поминальний обід після смерті матері ОСОБА_3 не запрошував, оскільки у його матері з ними були натягнуті стосунки. Також свідок вказав, що про смерть ОСОБА_36 їм повідомила ОСОБА_1, зателефонувавши вранці на мобільний телефон його дружини.

Свідок ОСОБА_37, яка до 2012 року працювала на ДП ХМЗ «ФЕД» разом з позивачем та ОСОБА_3, повідомила суду, що з 1998-1999 рр. ОСОБА_3 з ОСОБА_1 були коханцями. У 2010 році ОСОБА_3 переніс мікроінсульт, у звязку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні. З заводу його провідувала ОСОБА_1 та Внукова, зі слів яких їй відомо, що 3 дні він був у реанімації, потім йому його стан покращився. Зі слів Внукової їй відомо, що через тиждень після госпіталізації, ОСОБА_3 проводжав її до сходів. Також, свідок вказала, що ОСОБА_1 скаржилась їй, що після того, як ОСОБА_3 виписали з лікарні та вони з його сестрою привезли його додому, його мати виставила її за двері. Свідок наголосила, що після виходу на роботу ОСОБА_3 у повному обсязі виконував свої функціональні обовязки. Також вказала, що кожного року у травні співробітники заводу були зобовязані проходити медичну комісію, та стверджувала, що вона не була формальною, та у разі виявлення будь-яких захворювань, комісією надавались направлення навіть на стаціонарне лікування. Також свідок вказала, що ОСОБА_3 їй розповідав, що він відмовився від оформлення групи інвалідності, посилаючись на нормальне самопочуття. Востаннє свідок бачила ОСОБА_3 влітку 2014 року на святкуванні дня народження ОСОБА_17., де під час спілкування він їй скаржився на стан здоровя його матері та стверджував, що доки жива його мати, жодної жінки в його домівці не буде.

Крім того, до суду надійшло письмові пояснення ОСОБА_33, які вона просила вважати показаннями свідка.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з вимогами ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Показання свідка це повідомлення про відомій йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази.

Суд приймає до уваги, що з боку відповідача в ході розгляду справи не надходило клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_33, або про прийняття її письмових пояснень судом як письмових доказів, у звязку з чим, суд не приймає ці пояснення в якості доказу по справі.

Оцінюючи суперечливі за своїм змістом показання свідків боку позивача, та показання свідків з боку відповідача, суд виходить з того, що свідками з боку позивача, які надавали показання на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю, як жінки та чоловіка, є сама позивач, її доньки, які можуть мати особисту зацікавленість у сприятливому для позивача результаті розгляду даної цивільної справи, а також сторонні особи - співробітники ДП ХМЗ «ФЕД», де працював ОСОБА_3 та працює позивач, сусіди по підїзду, де мешкав ОСОБА_3 та сусіди по дачі, яка йому належала.

Між тим, свідками з боку відповідача, які надали свідчення на спростування факту наявності сімейних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3, є як його родичі, так і стороння особа - колишня колега останнього. При цьому, свідок ОСОБА_32, яка є родичем ОСОБА_3, до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину після його смерті не зверталась, про що свідчить відповідь Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори.

Приймаючи до уваги, що свідчення свідків з боку позивача стосовно факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю, як жінки та чоловіка, на узгоджуються та повністю протирічать показанням свідків з боку відповідача, суд позбавлений можливості встановити з вищевказаних показань свідків юридичний факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивачем не надано суду будь-яких інших доказів, на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (отримання позивачем поштової кореспонденції за вказаною адресою; виклику позивачем лікаря за цією адресою; замовлення та отримання позивачем будь-яких товарів або послуг за цією адресою, а також світлин, які б підтверджували факт проживання позивача у цій квартирі з померлим у вказаний в позові період).

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що такі світлини не збереглися, у звязку з тим, що були нею видалені з телефону, оскільки вона не припускала, що вони знадобляться їй для предявлення їх в якості доказів до суду.

Надані позивачем копії гарантійних талонів, товарних чеків, видаткових накладних, рахунків, бланків доставки, договору побутового підряду, суд не приймає в якості належних доказів ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного господарства, з огляду на наступне.

Так, гарантійні талони: на електроплиту від 28.10.2011 року та фіскальний чек, який свідчить про її оплату, на шліфувальну машину від 28.04.2009 року, на DVD-плеєр від 03.03.2012 року та фіскальний чек, що свідчить про його оплату, електросоковижималку «Журавинка» від 22.05.2011 року, на хлібопіч від 22.05.2011 року, а також видаткова накладна на холодильник NORD та телефон Thomson від 23.12.2007 року та фіскальний чек, який свідчить про їх оплату, не містять ані прізвища особи, яка придбала вказані товари, ані адреси покупця, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити осіб, які придбали вищевказані товари (том ІІ а.с. 74, 75, 77, 79, 84-85).

Гарантійний талон на дриль-шуруповерт від 14.10.2008 року, товарний чек на мобільний телефон NOKIA 6233 від 22.08.2006 року, видаткова накладна на електронасос гвинтовий погружний побутовий від 08.08.2014 року, гарантійний талон на електричний рубанок від 24.02.2008 року, містять прізвище і підписи ОСОБА_1 (без ініціалів), проте не містять адреси покупця, та можуть свідчити лише про придбання вказаних товарів ОСОБА_1 (том ІІ, а.с. 76, 78, 80, 83).

Гарантійний талон на спайдер пен (набір сковорідок) та картку клубу 5 зірок від 04.02.2011 року, та договір побутового підряду від 22.11.2014 року і бланк доставки товару (пральної машини «Стандарт») за адресою: АДРЕСА_2, від цієї ж дати, свідчать про придбання цих товарів та замовлення послуг ОСОБА_3 (том ІІ а.с. 81, 86-87).

Таким чином, жодний з наданих позивачем перелічених вище письмових доказів, не свідчить про спільне придбання та замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 товарів та послуг.

Крім того, суд приймає до уваги, що з показань свідків, наданих стосовно стану здоровя ОСОБА_3 після перенесеного у 2010 році захворювання та до часу його смерті вбачається, що навіть свідки з боку позивача надали суперечливі та взаємовиключні показання.

Так, свідки ОСОБА_1, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_26, ОСОБА_24, наполягали, що після перенесеного у 2010 році інсульту ОСОБА_3 знаходився в безпорадному стані, потребував постійного догляду та піклування.

На змістовно різні зміни стану здоровя після перенесеного захворювання вказували наступні свідки: ОСОБА_25, посилався на почервоніння та одутлість обличчя ОСОБА_3 та на тремтіння правої руки, ОСОБА_27 на те, що ОСОБА_3 сильно шкульгатив, ОСОБА_15 на вади координації рухів та мовлення, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на невпевнену ходу, ОСОБА_30 на обрюзглість ОСОБА_3.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_22, ОСОБА_30 та ОСОБА_23 взагалі не вважали, що ОСОБА_3 після перенесеної у 2010 році хвороби знаходився у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_31, який здійснював лікування ОСОБА_3 з 05.01.2010 року по 22.01.2010 року після виписки останнього більше не бачив, проте вказував, що згідно з встановленими йому діагнозами він міг потребувати сторонньої допомоги, оскільки у нього могли бути запаморочення, задишка та набряки.

Свідки з боку відповідача також вказали, що ОСОБА_3 після перенесеного у 2010 році захворювання не знаходився у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, самостійно забезпечував свої потреби, як фізичні так і матеріальні.

З матеріалів справи вбачається, що після того, як ОСОБА_3 22.01.2010 року був виписаний зі стаціонарного лікування, він знаходився на амбулаторному лікуванні в Комунальному закладі охорони здоровя - міська поліклініка № 3 з 23.01.2010 року по 11.04.2010 року (том І а.с. 206, 207).

З медичної карти ОСОБА_3, заведеної КЗОЗ міська поліклініка № 3, вбачається, що ОСОБА_3 від оформлення інвалідності відмовився, що підтверджується його особистим підписом у цій медичній картці (том І а.с. 18).

Згідно з листом КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 27» № 1823 від 03.11.2015 року, ОСОБА_3 звертався за наданням йому медичної допомоги у період 2011-2015 рр., та йому були видані наступні листки непрацездатності: № 659486 - з 18.01.2011 року по 28.01.2011 року у відділенні поліклініки при ДП ХМЗ «ФЕД» з діагнозом: гостре респіраторне захворювання, гострий трахеїт; № 483264 з 07.12.2011 року по 12.12.2011 року у відділенні поліклініки при ДП ХМЗ «ФЕД» з діагнозом: гостра респіраторна вірусна інфекція. Крім того, зі змісту вказаного листа вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на медичному обліку з приводу: Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІХС Атеросклероз аорти, вінцевих артерій серця. СН І ст.. Стороннього догляду не потребував. На стаціонарному лікуванні в період 2011-2015 рр. не перебував (том І а.с. 87).

Відповідно до листа Державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» за № 250-04/87 від 01.10.2015 року ОСОБА_3 працював на ДП ХМЗ «ФЕД» з 14.02.1996 року по 10.02.2015 року та обіймав наступні посади: з 14.02.1996 року старшого майстру цеху № 22, з 01.11.1996 року заступника начальника цеху № 22, з 28.03.2003 року в.о. начальника цеху № 22, з 02.06.2003 року заступника начальника цеху № 22, з 11.02.2015 року робота зупинена у звязку зі смертю (том І а.с. 86).

Згідно з Довідкою про доходи № 207р-810 від 09.12.2015 року, наданої ДП ХМЗ «ФЕД», ОСОБА_3 одержав загальну суму доходу за період з 01.01.2010 року по 11.02.2015 року в розмірі 427735,60 грн., у тому числі: за 2010 рік 52229,76 грн.; за 2011 рік 75277,27 грн.; за 2012 рік 84557,58 грн.; за 2013 рік 93451,70 грн.; за 2014 рік 104750,36 грн. та за січень-лютий 2015 року 17468,93 грн. (том І а.с. 195).

Зі змісту листа ДП ХМЗ «ФЕД» від 10.12.2015 року № 250-08/122 вбачається, що в період роботи на ДП ХМЗ «ФЕД» ОСОБА_3 не встановлювався режим роботи неповного робочого дня та неповного робочого тижня (том І а.с. 194).

Згідно з розясненнями, наданими у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування.

Наявні в матеріалах справах докази свідчать про те, що ОСОБА_3 хворів, але сам по собі факт наявності у нього хронічних захворювань не може свідчити про його безпорадний стан, оскільки за медичними показаннями ОСОБА_3 міг сам забезпечувати свої потреби, в безпорадному стані не перебував та постійного стороннього догляду не потребував.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу її ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понад пять років, а саме з 01.08.2006 року по 11.02.2015 року та зміну черговості і надання позивачеві права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги, у звязку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.