Категорія: 59 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І. ,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

за участю:

секретаря - Лимар Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належному їй на праві власності будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 перенести всі наявні вулики із земельної ділянки, що знаходиться за вищезгаданою адресою на відстань не менше 300 м від її домогосподарства за вказаною адресою. Заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розміщення і утримання бджолосімей на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_3 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову, покликалася на те, що мешкає в будинку АДРЕСА_1 за зазначеною адресою, який належить їй на праві приватної власності.

По сусідству з її будинковолодінням, на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_2, належній ОСОБА_4, її син - ОСОБА_3 займається бджільництвом, утримує пасіку, що нараховує до тридцяти шести бджолиних сімей.

Наявність такої кількості бджіл на відстані 12 метрів від її будинку, створює перешкоди у проживанні і користуванні земельною ділянкою та іншим майном, завдає шкоди її здоров'ю та членам її сім'ї.

Враховуючи наведені обставини, просила позов задовольнити.

19 квітня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 облаштувати бджолопасіку, яка знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: облаштувати пасіку огорожею висотою 2, 5 м від землі; обсадити територію пасіки плодовими деревами та кущами; розмістити бджолині сім'ї на земельній ділянці з розрахунку 30-35 кв.м. на кожен вулик.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному об'ємі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,12 га, на якій він розміщений (а.с. 11-12).

З довідки Заборольської сільської ради Луцького району від 1 жовтня 2015 року № 1085 вбачається, що до складу її сім'ї входять: ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (дочка) (а.с. 43).

ОСОБА_4 є власником суміжних земельних ділянок площею 0,12 га та 0, 1198 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_2, згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с. 18).

На земельній ділянці відповідача ОСОБА_4 з її згоди та відома, син - ОСОБА_3 облаштував пасіку, яка складається з 36 вуликів з бджолами.

Вважаючи, що відповідачами порушуються її права та права членів її сім'ї, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком та земельною ділянкою, шляхом перенесення всіх вуликів з відповідною кількістю бджолосімей на відстань 300 м від її будинку та заборони розміщення і утримання бджолосімей на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, внаслідок діяльності, пов'язаної з бджільництвом, відповідачі створюють перешкоди позивачу та членам її сім`ї в користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, створюється небезпека для їх здоров'я, позивачі постійно перебувають під загрозою укусів бджіл.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

З медичних виписок Заборольської амбулаторії практики сімейної медицини, вбачається, що в квітні 2015 року, вересні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_1 отримали укус бджоли, що призвело до болю, набряку, алергічної реакції на укус. (а.с.20,22).

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що на початку 2015 року в її присутності ОСОБА_10 знімав рій бджіл з дерева, розташованого на земельній ділянці позивача.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що бджоли відповідача створюють перешкоди у користуванні позивачем належною їй ділянкою та будинком.

Зі змісту листа Заборольської сільської ради від 31.08.2015 року вбачається, що на відстані 2 км від будинку позивача розміщена тільки пасіка відповідачів, що спростовує доводи відповідачів про спричинення шкоди здоров'ю позивачу та членам її сім`ї бджолами з інших пасік.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 33 Закону України "Про бджільництво" фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до санітарно-ветеринарних правил. Розміщення пасік на земельних ділянках інших власників або користувачів здійснюється за їх згодою. Якщо бджолині сім'ї заважають життєдіяльності людини, їх, по можливості, переселяють.

Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів № 173 від 19 червня 1996 року та Інструкція щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл № 9 від 30 січня 2001 року, передбачають висоту огорожі пасіки не менше 2,5 м.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл при розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір'ї) територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади.

При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну бджолину сім'ю потрібно 30-35 кв.м., залежно від способу розміщення бджіл.

Однак, як вбачаться з матеріалів справи, зокрема з відповіді управління ветеринарної медицини в Луцькому районі від 31 серпня 2015 року № 184, на пасіці налічується 36 вуликів, висота огорожі пасіки становить 2, 1 - 2, 3 м. Територія старої пасіки (20 вуликів) з 4-х сторін обсаджена плодовими деревами і кущами, 16 вуликів розташовані за межами вказаної «зеленої» огорожі, відсутні зелені насадження та огорожа(а.с. 16). Кількість бджолиних сімей не відповідає площі земельної ділянки.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що пасіка ОСОБА_3 в порушення ветеринарно-санітарних правил та Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, не обсаджена плодовими деревами і кущами, не відгороджена парканом висотою не менше 2,5 метрів, також має місце невідповідність площі земельної ділянки кількості бджолиних сімей, розміщених на ній.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Стаття 104 ЗК України передбачає право власників та землекористувачів вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Норми ст. 152 ЗК України передбачають право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

З огляду на викладене, виходячи із змісту вимог, заявлених в суді першої інстанції та встановлених обставин справи, що відповідач ОСОБА_3, утримуючи пасіку, яка знаходиться на належній його матері земельній ділянці, у безпосередній близькості із земельною ділянкою ОСОБА_1, порушує права останньої та членів її сім'ї, що полягає у нанесенні бджолами шкоди їх здоров'ю, створенні незручностей у проживанні, перешкоджанні у веденні особистого господарства та відпочинку, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту у спосіб, заявлений позивачем у позовній заяві: зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перенести всі наявні вулики з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на відстань не менше 300 м від домогосподарства ОСОБА_1, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України "Про бджільництво".

Суд першої інстанції, зобов'язавши відповідачів облаштувати пасіку огорожею 2,5 м від землі, обсадити територію пасіки плодовими деревами та кущами, дотриматись відповідності кількості вуликів площі земельної ділянки, вийшов за межі заявлених вимог позивачем та, встановивши порушення їх прав внаслідок діяльності відповідачів, пов'язаної з бджільництвом, фактично відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

П.п. 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 2 вересня 2015 року з приводу укусу бджоли в ліву руку через сильний біль, набряк зверталась до Заборольської сільської лікарської амбулаторії. У пацієнтки виявлена алергічна реакція на укус бджоли (а.с. 22).

Отже, виходячи із доведеності порушень відповідачем ОСОБА_3 вимог законодавства в частині утримання та розведення бджіл, колегія суддів вважає підставною вимогу позивача про відшкодування їй моральної шкоди, яку остання зазнала, внаслідок укусу бджоли, створенні незручностей в проживанні, перешкоджанні у веденні особистого господарства та відпочинку, і з урахуванням вимог розумності та справедливості, приходить до висновку, що достатньою для відшкодування є сума в розмірі 1 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені та понесені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 315, 04 грн. (1 102, 40 + 1 212, 64).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом перенесення всіх вуликів із земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на відстань не менше 300 м від житлового господарства ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) грн. у відшкодування моральної шкоди, 2 315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 04 коп. судового збору.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді