Справа № 446/892/11 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/472/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Гірник Т.А.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю: апелянта - ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3, представника Камянка-Бузького відділення

№6327 ВАТ «Державний ощадний банк України» -

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за позовом ОСОБА_2 до Камянка-Бузького відділення №6327 ВАТ «Державний ощадний банк України», Кредитна спілка «Самопоміч», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним договорів поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року Кредитна спілка «Самопоміч» звернулась в суд з позовом та уточнивши позовні вимоги просила стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» 21251,95 грн. заборгованості по кредитному договору №КМ від 04.07.2008 року та згідно договору поруки за № КМ -П від 04.07.2008 року та договору поруки №КМ -П від 04.07.2008 року. В обгрутувння возовних вимог вказала, що на підставі кредитного договору ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання сплачувати щомісячно 789 грн. 93 коп., що складається з основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, починаючи з 04.08.2008 року до 04.01.2010 року. За період з 04.07.2008 р. по 26.06.2009 р. на виконання вищевказаного кредитного зобов'язання боржником було сплачено 4260 грн. 00 коп., з яких 1113 грн. 72 коп. - погашено основну суму кредиту та 3146 грн. 28 коп. становлять відсотки за користування кредитними коштами. З 27.06.2009 р. по 23.02.2010 р. позичальником не було здійснено жодної сплати за вищевказаним кредитним зобов'язанням. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5, 04.07.2008р. між КС «Самопоміч» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № КМ-П, а також між КС «Самопоміч» та ОСОБА_2 цього ж дня було укладено договір поруки № КМ-П, та між КС «Самопоміч» та позичальником - ОСОБА_5 04.07.2008р. було укладено договір застави майна № КМ-3, предметом якого є рухоме майно, належне позичальнику, а саме: комп'ютер, м'яка частина, стінка, телевізор та яке знаходиться за адресою: с. Сапіжанка, вул. В. Великого, 30 Кам'янка-Бузького району, Львівської області. Кредитна спілка неодноразово зверталася до боржника - ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_2, з вимогами щодо необхідності дотримання умов договору споживчого кредиту та договорів поруки, та погашення простроченої заборгованості, але усі усні та письмові вимоги кредитної спілки боржником та поручителями були проігноровані, залишені без належного реагування та задоволення. Відтак просила позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до Камянка-Бузького відділення №6327 ВАТ «Державний ощадний банк України», Кредитна спілка «Самопоміч», третя особа: ОСОБА_5 та просила суд визнати недійсним договір поруки №КМ-П від 04.07.2008 року укладений в Кам'янка-Бузькому відділенням КС «Самопоміч» між ОСОБА_2, з однієї сторони та Кредитною спілкою «Самопоміч», з другої сторони, з підстав того, що ОСОБА_5, як боржником, подано довідку, яка видана фізичною особою- підприємцем ОСОБА_7, на ім'я «Шарко Галина Богданівна» з неправдивими і недостовірними відомостями про її період роботи та про її розмір заробітної плати в фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 а також просила визнати недійсним договір поруки № 2203-2708/1 від 05.08.2008 року укладений між ОСОБА_2 з однієї сторони, та ВАТ «Ощадний банк України» в особі Камянка-Бузької філії-відділення № 6327 з другої сторони, а також ОСОБА_5 з третьої сторони як такий до якого подано довідку, яка видана фізичною особою-піприємцем ОСОБА_8 на ім'я «Шарко Галина Богданівна» з неправдивими і недостовірними відомостями про її період роботи та про її розмір заробітної плати в фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, та стягнути з третьої особи моральні збитки в сумі 5000 грн.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року позов Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Самопоміч" 21251,95 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Самопоміч" 128,79 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позов ОСОБА_2 до Кам"янка-Бузьково відділу №6327 ВАТ "Державний ощадний банк України", Кредитна спілка "Самопоміч", третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсних договорів поруки задоволено частково.

Визнано недійсним договір поруки №2203-2708/1 від 05.08.2008 року укладений між ОСОБА_2 та ВАТ "Ощадний банк України" в особі Кам"янка-Бузької філії відділення №6327 з другої сторони, а також ОСОБА_5 з третьої сторони.

В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що суд безпідставно вирішив стягувати з неї солідарно заборгованість, як з поручителя, згідно договору поруки, який був укладений в забезпечення кредитного договору, на підставі довідки про доходи, оскільки вона не була платоспроможною. Вказує, що розміри відсоткової ставки підвищувались в односторонньому порядку та відповідачами не надано доказів, що їй направлялись повідомлення про зміну таких, що є порушенням норм чинного законодавства. Просить рішення суду в частині стягнення з неї солідарно заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» вказує, що рішення суду в частині задоволення позовної вимоги до банку є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом розглянуто позов до неналежного відповідача, який взагалі не може бути стороною у справі. Зазначає, що обставина, яка лягла в основу рішення щодо визнання правочину недійсним, а саме підроблення ОСОБА_7 довідки про доходи ОСОБА_2 не може бути підставою недійсності оспорюваного договору, оскільки така обставина стосується фінансового стану та мотиву правочину та про фіктивність яких банк не знав та не міг знати. Крім того, підписавши договір поруки позивачка підтвердила розуміння предмету та змісту договору та згоду по його істотних умовах. Просить рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання договору поруки №2203-2708/2 від 05 серпня 2008 року недійсним скасувати та ухвалити в нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, на підтримання та заперечення апеляційних скарг, представника Камянка-Бузького відділення №6327 ВАТ «Державний ощадний банк України» -ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з положеннями ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2008 року між Кредитною спілкою «Самопоміч» та ОСОБА_5 було укладено договір споживчого кредиту за № КМ, відповідно до якого кредитна спілка надала ОСОБА_5 кредит в розмірі 10000 грн. 00 коп. на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 48 % річних.

У забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5, що випливають з договору споживчого кредиту № КМ від 04.07.2008 р., між КС «Самопоміч» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № КМ-П, між КС «Самопоміч» та ОСОБА_2 04.07.2008 р. було укладено договір поруки № КМ -П, та між КС «Самопоміч» та позичальником ОСОБА_5 04.07.2008 р. було укладено договір застави майна № КМ-3, предметом якого є рухоме майно, належне позичальнику, а саме: компютер, мяка частина, стінка, телевізор та яке знаходиться за адресою: с. Сапіжанка, вул. В.Великого,30 Камянка-Бузького району Львівської області.

Отримавши кредитні кошти відповідач ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у розмірі 21 251 грн. 95 коп.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між КС «Самопоміч», ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено окремі договори поруки за №КМ -П та №КМ -П від 04.07.2008 року, згідно умов яких вони є поручителями по зобов'язаннях ОСОБА_5

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_5 вказаний кредит у обумовленій в договорі сумі, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 04.07.2008 р. ( а.с. 7).

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Вимоги за кредитним договором відповідач та його поручителі належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 21 251 грн.95 коп.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

За окремими договорами поруки №КМ -П та №КМ -П від 04.07.2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання відповідати за виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору та зобов'язалися нести солідарну відповідальність у випадку невиконання чи неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

Пунктом 3.2. договору поруки передбачено, що поручитель зобовязується нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тобто повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання боржником умов договору поруки.

В свою чергу, положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, у разі укладення різних договорів поруки з різними поручителями, поручителі несуть солідарну відповідальність лише з боржником та не відповідають солідарно між собою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення положень ст. ст. 213-214 ЦПК України не звернув уваги на те, що у даному випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки між позивачем та поручителями укладено окремі договори поруки.

Стягнення солідарно заборгованості з позичальника та поручителів за наявності укладених окремо з кожним поручителем договорів поруки не ґрунтується на законі, однак це не свідчить про наявні підстави для відмови в задоволенні позову КС «Самопоміч», оскільки на підставі ст. 16 ЦК України, визначення способу захисту порушеного права належить до компетенції суду і з огляду на це суд, за умови доведеності позовних вимог, має визначити передбачений законом чи договором спосіб захисту порушених прав позивача.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та одночасно стягнув в користь позивача заборгованість солідарно з позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в цій частині та ухваленню нового рішення про стягнення заборгованості в користь кредитора солідарно із боржника та кожного поручителя окремо та судових витрат порівну.

Що стосується рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року в частинічасткового задоволення позовуОСОБА_2 до Камянка-Бузькоговідділу № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України», Кредитної] спілки «Самопоміч», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору поруки № 2203-2708/1 від 05.08.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Ощадний банк України» в особі Камянка-Бузькоїфілії відділення №6327 з другої сторони, а також ОСОБА_5 з третьої сторони, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позов ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до філії - Камянка-Бузького відділення №6327 ВАТ «Державний ощадний банк України».

За загальним правилом учасником судового процесу може бути особа яка наділена цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю (ст.ст. 28, 29 ЦПК України).

У відповідності до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачами можуть бути фізичні або юридичні особи.

Філія - Камянка-Бузьке відділення №6327 (створене на підставі наказу Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України від 02 січня 1992 року № 2-к), яке у звязку із реорганізацією, проведеною на підставі постанови правління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 10 квітня 2012 р. №222, було перетворене у територіально відокремлене безбалансове відділення №10013/0226 та приєднане до філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Згідно п. 1.1. Положення про філію - Кам'янка-Бузьке відділення № 6327 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» та п.1.3. Положення про територіально відокремлене безбалансове відділення №10013/0226 філії - Львівського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»: відділення є відокремленим структурним підрозділом Банку, не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені та в інтересах Банку на підставі Положення відповідно до Статуту та вимог законодавства».

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичною особою. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Однак судом першої інстанції на порушення вимог процесуального законодавства розглянуто позов до неналежного відповідача, який взагалі не може бути стороною у справі.

Крім того, відповіднодо ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК У країни встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами). не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.п. 2. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства яке діяло на момент вчинення правочину. у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно п. 7 згаданої Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту статті 215 ЦК України випливає, що стороні правочину або іншій заінтересованій особі надано право звернутися до суду із заявою про визнання правочину недійсним. При цьому законодавець зобовязує заявника надати обгрунтовані заперечення, щодо його дійсності.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України: доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК Украхїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказування обставин справи позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 зводиться до твердження, що вона не могла бути поручителем по кредитному договору № 2203- 2708/1 від 05.08.2008 р., оскільки вона не була знайома з кредитним договором, довідки долучені до матеріалів кредитної справи позичальником ОСОБА_5 містять неправдиві та недостовірні відомості про період роботи та розмір заробітної плати.

Колегія суддів вважає, що такі твердження ОСОБА_2 є безпідставними та необгрунтованими.

Так, 05 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 2203-2708 укладеному між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5, було укладено договір поруки № 2203-2708/2.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

На момент укладення договору поруки сторони дотримались вимог ст. 203 ЦК України, а саме: уклали договір передбачений ст. 553 ЦК України, виконали вимоги передбачені ст.ст. 626 - 628 ЦК України. Обсяг цивільної дієздатності відповідав змісту вчинюваних ними дій, волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

А відтак, доводи ОСОБА_2 на те, що договір поруки укладений під впливом обману являються безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Узагальненнями судової практики Верховного Суду України, «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 р., зазначено, що саме на позивача як сторону, яка діяла під впливом обману, покладено обов'язок довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

З наведеного вбачається, що обман має місце в тому випадку, якщо він стосується обставин, які мають істотне значення (і такі обставини прямо передбачені ст.229 ЦК України), тобто це обставини щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В світлі зазначених роз'яснень, обставина, яка лягла в основу позову щодо визнання недійсним договору, а саме підроблення ОСОБА_7 довідки про доходи ОСОБА_2. не може слугувати підставою недійсності оспорюваного договору, оскільки така обставина стосується його фінансового стану та мотиву правочину.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перед отриманням кредиту 05.08.2008 р. ОСОБА_2 власноручно підписала та надала кредитній службі банку анкету поручителя, якою підтвердила свій твердий намір та волю підписати договір поруки та виступити поручителем ОСОБА_5 перед банком за виконання останньою своїх обов'язків по кредитному договору.

Підписавши договір поруки ОСОБА_2 підтвердила повне розуміння предмета та змісту договору та свою згоду по всіх його істотних умовах, а також що вона ознайомлена з усіма умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 6.5. договору поруки № 2203-2708/1 від 05.08.2008р. поручитель підтверджує, що на момент укладення цього договору він ознайомлений зі всіма умовами кредитного договору.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору поруки №2203-2708/1 від 05.08.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Ощадний банк України» в особі Кам"янка-Бузької філії відділення №6327 з другої сторони, а також ОСОБА_5 з третьої сторони.

З урахуванням зазначеного, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального права й не ґрунтується на належно встановлених обставинах справи про дійсні права і обовязки сторін щодо предмета спору, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року в частинісолідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» 21251,95 грн. заборгованості та 128,79 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за договором споживчого кредиту № КМ НОМЕР_2 від 04.07.2008 року та згідно договору поруки № КМ НОМЕР_3 - П від 04.07.2008 року в сумі 21251,95 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за договором споживчого кредиту № КМ НОМЕР_2 від 04.07.2008 року та згідно договору поруки № КМ - П від 04.07.2008 року в сумі 21251,95 грн.

Стягнути порівну з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» 128,79 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути порівну з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» 128,79 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позову відмовити.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року в частинічасткового задоволення позовуОСОБА_2 до Камянка-Бузькоговідділу № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України», Кредитної] спілки «Самопоміч», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору поруки № 2203-2708/1 від 05.08.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Ощадний банк України» в особі Камянка-Бузькоїфілії відділення №6327 з другої сторони, а також ОСОБА_5 з третьої сторони - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові в цій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадний банк України» 286, 66 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9