Справа № 161/1083/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1045/16 Категорія: 53 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар - Кирилюк О.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про скасування дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача - Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

29 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказами відповідача № 341 від 04.12.2015 року та № 12 від 22.01.2016 року до нього застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді доган.

Вважаючи зазначені накази незаконними, уточнивши позовні вимоги (а.с.56, 149, 157-158), просив їх скасувати, а також стягнути 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано п.2 наказу Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» № 341 від 04.12.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Скасовано наказ Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» № 12 від 22.01.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Стягнуто з Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 700 грн. моральної шкоди, 551,20 грн. судових витрат та 2000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з Українського державного підприємства «Укрінтеравтосервіс» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 406-ВК від 09.08.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду директора філії «Волинський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (а.с.8).

Трудові обов'язки позивача як директора філії «Волинський обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» визначені Положенням про філію, затвердженим Генеральним директором УДП «Укрінтеравтосервіс» у 2013 році із внесеними змінами у 2015 році (а.с.9-20, 21-23) та посадовою інструкцією директора філії, що затверджена Генеральним директором УДП «Укрінтеравтосервіс» 30.11.2015 року (а.с.35-39).

Відповідно до пунктів 6.5., 6.10. Положення директор філії здійснює всі права та обов'язки щодо покладених на філію завдань та відповідає перед Генеральним директором за результати і якість її роботи; організовує діяльність філії згідно мети та завдань, визначених Статутом підприємства, цим Положенням, Генеральним директором підприємства.

Пунктом 9.3.1. та 9.3.3. Положення визначено, що філія, в особі директора, несе відповідальність перед Генеральним директором за виконання завдань та функцій, організацію виробничих процесів і забезпечення її діяльності, що визначені цим положенням. Директор філії несе персональну (дисциплінарну) відповідальність за дотримання вимог чинного законодавства в процесі керівництва філією, своєчасне і якісне виконання наказів, розпоряджень, окремих доручень керівництва філією.

Як вбачається із протоколу від 19.03.2015 року № 12 (який має силу наказу) оперативної наради УДП «Укрінтеравтосервіс», директорам усіх філій доручено забезпечити виконання затвердженого в установленому порядку кошторису філії; не допустити ведення збиткової фінансово-господарської діяльності філій за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев'яти місяців та всього 2015 року (а.с.137-140).

Наказом відповідача № 341 від 04.12.2015 року позивачу оголошено догану (п.2 наказу) за погіршення фінансово-економічного стану філії, що призвело до збиткових фінансових результатів за 9 місяців 2015 року і невиконання кошторисів філій та відповідно до доповідної записки начальника управління економіки та аудиту Дядюри С.В. від 04.12.2015 року (а.с.27-28).

Разом з тим, із звітів про фінансові результати Волинської філії за 1 квартал, 1 півріччя, 9 місяців 2015 року та за цілий 2015 рік вбачається навпаки тенденція не до збільшення збиткових фінансових результатів, а до їх зменшення та в кінцевому результаті - отримання прибутку (а.с.29-34).

Наведене свідчить про виконання позивачем наказу Генерального директора від 19.03.2015 року № 12 щодо недопущення ведення збиткової фінансово-господарської діяльності філії за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев'яти місяців та всього 2015 року.

Враховуючи наведене, а саме протиріччя мотивації накладення стягнення у вигляді догани фактичним обставинам, пункт 2 наказу відповідача № 341 від 04.12.2015 року є незаконним.

Помилкове покликання суду першої інстанції на порушення строку накладення даного дисциплінарного стягнення - не впливає на правильність ухваленого рішення щодо скасування цього наказу відносно позивача.

Наказом відповідача № 12 від 22.01.2016 року позивачу оголошено догану за неналежне виконання трудових обов'язків, яке виявилося у порушенні наказу УДП «Укрінтеравтосервіс» від 19.10.2015 року № 298 «Про внесення змін до Примірного положення про порядок придбання товарів в рамках пілотного проекту щодо впровадження системи електронних закупівель на УДП «Укрінтеравтосервіс» та про затвердження Інструкції про закупівлю товарів філіями УДП «Укрінтеравтосервіс» (а.с.42).

Зазначений наказ відповідача є неконкретним, оскільки не містить вказівки про дати, коли саме позивачем допущено порушення і в чому вони полягали.

Наказом відповідача № 298 від 19.10.2015 року затверджено Примірне положення та Інструкція про закупівлю товарів філіями (а.с.110-122).

Із письмових пояснень відповідача вбачається, що порушення були допущені 09.11.2015 року при закупівлі бензину на суму 7240 грн. та 27.11.2015 року при заміні щеплення авто - оплата 2000 грн. (а.с.125, 126).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 09.11.2015 року позивач не міг допустити порушення вимог наказу відповідача № 298 від 19.10.2015 року, оскільки перебував у відпустці (а.с.109).

А 27.11.2015 року було проведено не оплату товарів, а оплату робіт, що стверджується відповідним актом (а.с.171), заборона на які не врегульована наказом № 298 від 19.10.2015 року.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказ № 12 від 22.01.2016 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним та підлягає до скасування.

Покликання апелянта на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Недбала проти Польщі» (2000), «Джабарі проти Туреччини» (2000), «Тома проти Люксембургу» (2001), визнавши накази про накладення дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1 незаконними, колегія суддів вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер та спосіб її заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновлені.

Покликання апелянта на безпідставність стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки відсутній відповідний розрахунок таких витрат - не беруться до уваги з таких підстав.

Нормами цивільного процесуального законодавства адвокату надано статус представника сторони і його повноваження підтверджуються відповідним договором (ст.ст.40 ч.1, 42 ч.4 ЦПК).

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Осіповим А.О. 29.01.2016 року укладено договір про надання правової допомоги, який наданий суду першої інстанції (а.с.59).

Крім того, у матеріалах справи наявний кошторис вартості послуг адвоката за цим договором, складений 04.05.2016 року та підписаний позивачем і адвокатом, який містить розрахунок послуг адвоката на загальну суму 5400 грн., а також надано квитанцію про сплату позивачем адвокату цих коштів (а.с.58, 152).

Судом, з урахуванням наведеного розрахунку, частково стягнуто витрати на правову допомогу, що відповідає вимогам ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами правильно визначив правовідносини між сторонами і застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача - Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді