АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1155/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів: Купельського А.В., Фанди В.П.,

секретар - Лапко Ю.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі.

встановила :

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул.П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м.Хмельницькому.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 06.10.2001 року він перебував з відповідачем ОСОБА_4 у шлюбі, хоча з січня 2015 року вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть. Приблизно через рік після їх одруження з відповідачкою, а саме 15.11.2002 року йому було подаровано квартиру АДРЕСА_1. 19.08.2005 року він продав вказану квартиру за 110595 грн., що було еквівалентно 21900 доларів США. Дізнавшись, що Box Ю. має намір продати павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м., позивач почав вживати заходів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Через декілька тижнів за частину своїх особистих коштів ОСОБА_3 було придбано павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул.П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м.Хмельницькому. Також за власні кошти, отримані від продажу квартири, він побудував фундамент, зробив ремонт, закупив торгове обладнання. Павільйон, придбаний за особисті кошти позивача, був оформлений на ОСОБА_4 На момент вчинення зазначених правочинів відповідач не мала жодних коштів, не працювала, підприємницькою діяльністю не займалась і знаходилась у декретній відпустці.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду, просить його ______________________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_6 Категорія - 5

Доповідач: Спірідонова Т.В.

скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги докази, які підтверджують придбання спірного павільйону за його особисті кошти, отримані від продажу квартири, належної апелянту на праві приватної власності. Посилається на те, що, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Також зазначає, що ним не надавалася письмова згода на укладення в подальшому договорів відчуження павільйону, а тому при відчуженні спірного павільйону порушено вимоги ст.65 СК України.

Апелянт ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилися.

Представник апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання спірного павільйону для роздрібної торгівлі за його особисті кошти.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 06.10.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2016 року.

Згідно із договором дарування квартири від 15.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_3 квартиру №94 у будинку №2, розташованому по вул.Курчатова в м.Хмельницькому.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

19.08.2005 року відповідно до договору купівлі - продажу ОСОБА_3 продав ОСОБА_10 квартиру №94 у будинку №2, розташованому по вул.Курчатова в м.Хмельницькому за 110595 грн.

01.10.2005 року між Box Ю.В. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою JI.B., відповідно до умов якого Box Ю.В. продала, а ОСОБА_4 купила павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м., за 2000грн., які продавець отримала до підписання даного договору.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами

або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається: 1) часом набуття майна; 2) коштами, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) метою придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-2641цс15.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. У той же час, позивачем ОСОБА_3 суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м., по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м.Хмельницькому, був придбаний саме за кошти, отримані ним від продажу квартири №94 у буд.№2, розташованому по вул.Курчатова в м.Хмельницькому.

Свідки, допитані судом, не підтвердили, що кошти, отримані від продажу квартири, належної позивачу на підставі договору дарування, були передані за придбання спірного павільйону для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м.

Так, свідок ОСОБА_11 показав, що зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що останній хотів продати подаровану йому квартиру і щось купити для розвитку бізнесу. Через деякий час на прохання ОСОБА_3 він їздив з ним дивитись магазин на «Озерній», домовились про зустріч з жінкою, яка погодилась продати магазин. В нотаріуса ОСОБА_3 передав жінці кошти в сумі, яка відповідала вартості - десь 15- 17 тисяч доларів США і жінка написала розписку.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що коли ОСОБА_3 продав квартиру, то він їздив з ним на «Озерну» до магазину, оскільки він хотів придбати магазин. Проте, що кошти з продажу квартири пішли на придбання магазину йому відомо зі слів ОСОБА_3

Не підтверджує факт придбання ОСОБА_3 за особисті кошти павільйону для роздрібної торгівлі і розписка Box Ю.В. від 01.10.2005 року, згідно якої вона продала ОСОБА_3 торговий павільйон за адресою вул.П.Мирного, зупинка вул.Кармелюка та отримала за нього кошти в сумі 17500 доларів США, оскільки вона не містить відомостей щодо джерела походження, вказаних у ній коштів, а згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01.10.2005 року Box Ю.В. продала павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м. ОСОБА_4 за 2000грн., які продавець отримала до підписання даного договору, та вказаний договір купівлі-продажу недійсним не визнавався.

Оцінивши у сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання спірного павільйону за особисті кошти.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідачем ОСОБА_4 при відчуженні спірного павільйону не отримано його згоду в порушення ст.65 СК України, оскільки предметом даного спору є визнання права особистої приватної власності на павільйон для роздрібної торгівлі, а не недійсність укладених в подальшому договорів про відчуження спірного павільйону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_13

Судді: /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.В. Спірідонова