У х в а л а

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» про оскарження змісту відповіді на звернення, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» (далі − ТОВ «Українсько- словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс»). 21 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив останнього надати йому копії трудового договору, документів що підтверджують отримання ОСОБА_6 засобів індивідуального захисту, розпорядку роботи підприємства в зміну з 08 год 00 хв. до 21 год 00 хв. із зазначенням часу обідньої перерви для відділу в якому працює позивач, узгоджений з профспілковим комітетом. 04 лютого 2015 року ОСОБА_6 повторно звернувся до товариства з заявою в якій просив розглянути його заяву від 21 січня 2015 року, створити йому належні умови для виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Оскільки відповідачем не надано відповіді на звернення позивача у повному обсязі та із пропуском строку визначеного Законом України «Про звернення громадян», просив задовольнити позов.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, позов задоволено. Встановлено неналежність відповідей ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» № 21 від 26 січня 2015 року та № 53 від 11 лютого 2015 року на звернення ОСОБА_6 від 21 січня та 04 лютого 2015 року. Зобов'язано ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» надати ОСОБА_6 відповіді на його звернення від 21 січня та 04 лютого 2015 року.

ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 21 січня 2015 року позивач подав відповідачу звернення, в якому просив надати копії наступних документів: трудового договору укладеного між ОСОБА_6 та підприємством; документів, що підтверджують отримання засобів індивідуального захисту; розпорядку роботи підприємства в зміну з 8 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. із зазначенням часу обідньої перерви для відділу в якому працює позивач, узгоджений з профспілковим представником та інші документи підприємства, що мають відношення до позивача.

04 лютого 2015 року позивач повторно звернувся до підприємства з заявою в якій просив розглянути попередню заяву, створити належні умови для виконання покладених на нього трудових функцій, довести до нього графік роботи у письмовому вигляді.

На вказані заяви відповідачем були надані відповіді № 21 від 26 січня 2015 року, № 53 від 11 лютого 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідно до змісту звернень позивач просив надати йому копію трудового договору укладеного з ним; документів про отримання ним засобів індивідуального захисту; наказів та допусків щодо нього; акт про накладення на нього штрафу за розмову по телефону в робочий час; нормативні розпорядчі документи по підприємству щодо порядку накладення штрафів на працівників підприємства; інформацію про тарифний оклад та норму виробітку за його посадою; відомості про заробітну плату фактично ним отриману. На звернення позивача відповідачем надані відповіді за № 21 від 26 січня 2015 року та № 53 від 11 лютого 2015 року. Однак, надані вони були відповідачем не в повному обсязі та не згідно до змісту порушених заявником питань, а також без надання позивачу витребуваних документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Частиною 1 ст. 15 вказаного Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано задовольнив позов, оскільки відповіді, які були надані відповідачем на звернення позивача, були надані не в повному обсязі та не згідно до змісту порушених заявником питань, а також без надання позивачу витребуваних документів.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак