Справа №585/1808/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1728/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про стягнення плати за користування майном,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Роменського міськрайонного суду Сумської області в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 плату за користування : кватирою №1 по вул. Гетьмана Мазепи в м. Ромни, на користь ОСОБА_5 в розмірі 765 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону; земельними ділянками з кадастровими номерами №:05:007:0022, :05:007:0079, загальною площею 0,0221 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за вищевказаною адресою на її користь в розмірі 357 грн. 76 коп. щомісячно з індексацією відповідно до закону.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу відповідач продовжив користуватись квартирою, яка належить на праві власності сину, та належними їй земельними ділянками. Позивачі заперечують проти безоплатного користування відповідачем належним їм майном, проте в добровільному порядку вносити плату він не бажає.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 плату за користування спірною квартирою в розмірі 765 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 плату за користування спірними земельними ділянками в розмірі 357 грн. 76 коп. щомісячно з індексацією відповідно до закону.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 серпня 2016 року розяснено, що згідно з вказаним рішення необхідно вважати, що стягнення плати за користування вищевказаним майном необхідно проводити з 11 січня 2016 року та по час закінчення користування ним даними квартирою та земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що власником спірної квартири є його неповнолітній син, сімейні стосунки з яким не припинені, тому відсутні правові підстави для встановлення плати за користування вказаним майном. Вказує на передчасність звернення до суду з вказаним позовом, так як питання щодо управління майном дитини органами опіки та піклування не вирішувалось. Позивачем не надано доказів на підтвердження подальшого проживання в квартирі та користування спірною земельною ділянкою.

Вказує також на те, що між сторонами відсутня домовленість про платне користування спірним майном, договорів найму житла та оренди земельної ділянки між ними не укладалось, а вимоги про встановлення сервітуту та про його умови позивачами в даній справі не заявлялось.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є : невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є зареєстрованим у квартирі, належній ОСОБА_5, але угода про оплату користування між сторонами не укладалась. Відповідач не заперечує проти вказаних фактів, тому з нього підлягає стягненню плата користування нерухомим майном в розмірі, не менше 10% їх вартості, відповідно до оцінки вказаного майна.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а також неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в шлюбу, який було розірвано 13 лютого 2007 року ( а.с. 6 ). Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 5 ).

Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище на дошлюбне « Щебетун », а після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 Жералд Еме - на « Фроте » ( а.с. 7-12 ).

Згідно договору дарування квартири від 14 вересня 2009 року ОСОБА_7 передала безоплатно у власність своєму сину ОСОБА_5, від імені якого діяв батько ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 13 ).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №067161 від 14 вересня 2004 року, ОСОБА_8 належить земельна ділянка площею 0,0221 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Урицького, 28 ( а.с. 14 ).

Частиною 1 ст. 395 ЦК України встановлено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

У відповідності до приписів ч. 1, п. 1) ч. 2 та ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Крім того, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 156, ст. 162 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Тобто, з викладеного вбачається, що в разі припинення сімейних відносин з власником житлового приміщення, та не досягненням угоди на безоплатне користування ним, встановлюється плата в порядку визначеному ст. 162 ЖК Української РСР.

Однак, до звернення до суду з даним позовом, між власником спірної квартири ОСОБА_5 чи його матірю ОСОБА_4, як законним представником неповнолітнього власника, та відповідачем ОСОБА_3 не узгоджувались умови його проживання в житловому приміщенні після розірвання шлюбу з позивачкою та внесення відповідачем плати за користування вказаним майном. Протилежного позивачем доведено не було.

Частиною 2 ст. 64 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи те, що розірвання шлюбу з ОСОБА_4 не свідчить про припинення сімейних відносин відповідача з своїм сином ОСОБА_5, батьківських прав щодо якого відповідача в судовому порядку позбавлено не було, тому суд першої інстанції прийшов до посилкового висновку, що відповідач не є членом сімї власника спірної квартири - ОСОБА_5

Згідно ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позовні вимоги ОСОБА_4 фактично зводяться до встановлення судовим рішення між сторонами правовідносин щодо найму житла та прилеглої земельної ділянки.

Однак, в силу ст. 11 ЦК України зобовязальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а не з судових рішень, якими лише підтверджується наявність чи відсутність правовідносин і вносити у них ясність та визначеність.

У відповідності до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Правовідносини щодо оренди найму ( оренди ) житла, врегульовані ст. ст. 810-826 ЦК України, 158-170 ЖК Української РСР, а щодо оренди земельної ділянки Законом України « Про оренду землі ».

Отже, судом першої інстанції, при визначенні розміру плати за користування спірним майном, помилково застосовані за аналогією норми Закону України « Про оренду державного та комунального майна » та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №785.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

По справі не зібрано доказів на підтвердження звернення ОСОБА_4 чи сина сторін до ОСОБА_3 з пропозицією укладення договору найму спірного нерухомого майна або узгодження між ними розміру та порядку внесення плати за його користування.

Таким чином, оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом, права позивачів на отримання орендної плати за користування житловим приміщенням та земельною ділянкою відповідачем не були порушені, а тому відсутні правові підстави для встановлення ОСОБА_3 судовим рішенням плати, на майбутнє.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 57, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

ОСОБА_4 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження користування відповідачем спірною квартирою та земельною ділянкою площею як на час звернення до суду з даним позовом, так і на час ухвалення оскаржуваного рішення. Сам по собі факт реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2, беззаперечно не свідчить про те, що ОСОБА_3 мешкає в даному житловому приміщенні.

В свою чергу, відповідач вказує, що він у травні 2015 року залишив спірну квартиру та повернув ключі ОСОБА_4 через її племінника. Ці доводи позивачем на підставі належних доказів не спростовано.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Отже, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що згідно з пунктами 1) - 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 за їх безпідставністю.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, належить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 444 грн. 61 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про стягнення плати за користування майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 444 гривні 61 копійку судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді