АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц-/790/3868/16. Суддя-доповідач:- ОСОБА_2
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» - про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_7 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у січні 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 25 серпня 2015 року вона та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» уклали договір фінансового лізингу №000360, за умовами якого останнє зобовязався придбати у свою власність та передати їй у користування автомобіль «Фольксваген Тіguan 2.0», а вона зобовязалась періодично сплачувати ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» за користування автомобілем щомісячні лізингові платежі.

Вважала, що умови вказаного договору не відповідають діючому законодавству та порушують її права як споживача.

За умовами договору фінансового лізингу до отримання предмета лізингу вона мала сплатити ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» передбачені договором платежі: адміністративний платіж у розмірі 50% від вартості предмету лізингу, авансовий платіж, комісію за передачу у лізинг.

Окрім того, додаток №3 щодо графіку та умов сплати до договору, що є його суттєвою частиною договору, нею не підписувався та у неї відсутній.

Умовами п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає 60% сплачених коштів за вираховуванням штрафу за дострокове розірвання 40% від сплаченої суми авансового платежу, який лізингодавець утримує. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Отже, комісія за організацію не входить до складу першого авансового платежу по договору, який сплачується на відшкодування предмету лізингу.

Такі умови є несправедливими, а обовязок сплатити 50 % вартості автомобіля у вигляді адміністративного платежу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка у відповідача відсутня.

Договір фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року є змішаною формою договору оренди та купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення ст. 220 ЦК України, однак вказаний договір не було нотаріально посвідчено.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 15,16, 203, 215-217, 227, 236, ч. 2 ст. 548, ст. ст. 548, 628, 799, 806, 807 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_7, просила суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року, укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», застосувати наслідки недійсності правочину.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на її користь грошові кошти у розмірі 57 600 грн., сплачені нею за квитанцією №01DN44015 від 25 серпня 2015 року.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на її користь грошові кошти у розмірі 631 грн. 20 коп., сплачені нею за квитанцією №01DN44015 від 25 серпня 2015 року.

Представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» в судове засідання не зявився.

В письмових запереченнях наданих до суду позов не визнав.

При цьому посилався на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» займається виключним видом господарської діяльності по наданню окремої фінансової послуги фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи та отримання ліцензії, оскільки така процедура на сьогоднішній день не передбачена нормами чинного законодавства України.

Відповідно до Положення про надання послуг з фінансового лізингу від 22 січня 2004 року №21 ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» отримала довідку ФЛ №1335 від 11 червня 2015 року, відповідно до якої компанію було взято на облік як установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу, тому компанія не здійснює прямого та опосередкованого залучення фінансових активів від фізичних осіб, лізингоодержувач сплачує аванс за транспортний засіб, а саме суму, яка відшкодовує частину вартості обраного ним предмета лізингу, що прямо передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг».

Позивач ОСОБА_8 сплатила передбачений договором лізинговий платіж у розмірі 57 600 грн. з відповідним призначенням «Адміністративний платіж», проте їй не було передано автомобіль у користування, оскільки позивачка не здійснила оплату обовязкового «Авансового платежу» та «Комісії за передачу транспортного засобу».

Таким чином, в ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» відсутній обовязок щодо передачі транспортного засобу в користування ОСОБА_8 у звязку з невиконанням нею своїх договірних зобовязань.

Чинним законодавством України не передбачена нотаріальна форма укладення договору фінансового лізингу, оскільки фінансовий лізинг регулюється спеціальними законами, а отже до договору лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм та оренду лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених законом.

Крім того, між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_7 укладено договір непрямого фінансового лізингу, тобто лізингодавець зобовязаний придбати в майбутньому обраний предмет лізингу тільки після виконання встановлених договором умов лізингоодержувачем та передати його у користування ОСОБА_7, тому положення ст. 799 ЦК України до правочинів фінансового лізингу не застосовується та нотаріальна форма договору чинним законодавством України не вимагається.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №000360, укладений 25 серпня 2015 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 57 600 грн. та у розмірі 631 грн. 20 коп., які були сплачені за квитанцією № 01DN44015 від 25 серпня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь держави судовий збір у розмірі 582 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, є несправедливими і він укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2015 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу №000360, відповідно до умов якого товариство взяло на себе зобовязання придбати предмет лізингу - автомобіль «Фольксваген Тіguan 2.0» у власність та передати його у користування ОСОБА_7 на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов додатку №1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 24 510,64 доларів США; авансовий платіж - 12 255,32 доларів США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж - 381,38 доларів США; адміністративний платіж - 2451,06 доларів США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу -735 доларів США (3 % вартості предмета лізингу).

На виконання вказаного договору 25 серпня 2015 року ОСОБА_7 сплатила ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» грошові кошти у розмірі 57 600 грн., комісію за переказ коштів у розмірі 631 грн. 20 коп.

Згідно з умовами договору фінансового лізингу адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно додатку №1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 2451,06 доларів США.

Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60% авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналіз норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судовим розглядом встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договором фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року, лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.3.1 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 24 510,64 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 576 000 з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні, або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатку №1 та додатку №3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом вказаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Проаналізувавши зміст договору фінансового лізингу, суд першої інстанції встановив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору відповідно до вимог ст. ст. 638, 655, 691 ЦК України.

Згідно п. 10.4 договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток №3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому, згідно з п. 4.3 договору фінансового лізингу разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток №3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.

Відповідно до п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Крім того, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» не обґрунтувало співмірності розміру адміністративного платежу (10% вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 % від суми дострокового погашення (п. 10.14).

За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови визначені ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору та правомірно визнав недійсним договір фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року та стягнув з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачену суму адміністративного платежу.

При цьому, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року №6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Договір фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» встановлює жорсткі обовязки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надає можливість продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надає продавцю (виконавцю, виробнику) право розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надає продавцю (виконавцю, виробнику) право не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлює обовязкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надає продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6 про те, що договір фінансового лізингу №000360 від 25 серпня 2015 року не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Інші доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: