Справа № 463/4197/16-ц
Провадження № 2/463/1863/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

при секретарі - Кисиличин М.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування та вартості експертного дослідження, пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовними вимогами до відповідача, розмір яких збільшив заявою від 12.10.2016 року, та просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 16588 грн. 04 коп. разом з витратами на проведення експертного дослідження у розмірі 1000 грн. 00 коп., пеню у розмірі 4591 грн. 91 коп., три відсотки річних у розмірі 369 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 855 грн. 77 коп., а також судові витрати, що складаються із витрат на оплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. та правову допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.2015 року о 13 год. 50 хв. на вул.Личаківській в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та його автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким на той час він і керував. Внаслідок зазначеної пригоди його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.12.2015 року було визнано ОСОБА_3

Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем - ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від № АІ/2868908, тому він звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Проте, страховик всупереч положенням ч.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без узгодження із ним розміру страхового відшкодування, виплатив йому лише 18471 грн. 95 коп. Не погоджуючись із таким розміром страхового відшкодування, ним було залучено з власної ініціативи судового експерта, згідно висновку якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ, становить 35059 грн. 99 коп.

Вказаний висновок експерта разом із заявою про виплату страхового відшкодування від 29.03.2016 року в недоплаченому розмірі 16588 грн. 04 коп. ним було надіслано страховику та вручено 08.04.2016 року. Однак, в 90-ий строк, визначений ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», йому ці кошти виплачені не були, як і не відшкодовано вартості проведеного експертного дослідження у розмірі 1 000 грн. При цьому жодних мотивів не виплати страхового відшкодування у повному розмірі наведено не було. А тому вважає, що відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином, внаслідок чого недоплачена сума страхового відшкодування, вартість експертного дослідження підлягають стягненню із відповідача разом з пенею та іншими штрафними санкціями.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, вважає, що пеня, три відсотки річних та інфляційні нарахування підлягають стягненню не після спливу 90-и денного строку визначеного ст.36 Закону, а з 15.01.2016 року, оскільки виплативши 14.01.2016 року лише частину страхового відшкодування відповідач тим самим відмовив йому у виплаті решти належного йому страхового відшкодування. Оскільки ним розраховано розмір пені за період з 15.01.2016 року по 12.10.2016 року в сумі 4591 грн. 91 коп., три відсотки річних за цей же період в сумі 369 грн. 00 коп., а інфляційні нарахування за період з 15.01.2016 року по 31.05.2016 року в сумі 855 грн. 77 коп., тому просить позов задоволити повністю. Понесені ним судові витрати просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні 08.11.2016 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з аналогічних підстав. В останнє судове засідання ні позивач, ні його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача поступила заява (а.с.101) про завершення розгляду справи у її відсутності. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Згідно з поданими письмовими запереченнями, відповідач вважає, що у нього не має підстав для сплати позивачу додаткової суми в якості страхового відшкодування за заподіяну шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю із застрахованим автомобілем, оскільки ними у відповідності із вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належно оцінено заподіяну майну позивача шкоду, і виплачено таку у встановленому законом порядку та строки. При цьому, страхова виплата у встановленому порядку була зменшена на суму ПДВ відповідно до вимог ст.36 Закону, так як позивач просив здійснити страхове відшкодування безпосередньо на його користь.

В частині представленого позивачем висновку судового експерта, то такий вважають не може бути взятий до уваги судом, як належний доказ у справі, оскільки огляд автомобіля експертом проводився за їх відсутності та винуватця ДТП, а також у вартість відновлювальних робіт включено ряд деталей, які не відносяться до дорожньо-транспортної пригоди та їх заміна не є необхідною.

За таких обставин переконаний, що у них не виникало обов'язку по виплаті позивачу додаткових сум страхового відшкодування, а відтак і підстав для стягнення будь-яких штрафних санкцій, неустойки немає. Крім цього, заперечує щодо застосування до них штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України з метою уникнення подвійної відповідальності страховика та у зв'язку із тим, що на правовідносини, що виникають з підстав завдання шкоди, дія ст.625 ЦК України не поширюється. До даних правовідносин може застосовуватися виключно положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у вигляді неустойки.

Крім цього, вважає безпідставними вимоги про стягнення із них 1000 грн. - вартості послуг за проведення експертного дослідження, оскільки таке право у позивача виникає виключно з підстав визначених ст.34 Закону у випадку якщо у визначений законом строк страховик не забезпечив явку свого представника за місцем знаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Однак, пошкоджений автомобіль представником страховика належним чином оглядався 11.11.2015 року з участю позивача, про що складено протокол огляду, а тому вважає, що підстав для стягнення вартості експертного дослідження із них у позивача не має. У зв'язку із наведеним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.11.2015 року о 13 год. 50 хв. на перехресті вул.Личаківська-Корольова в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, в ході якої автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень.

Згідно з постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.12.2015 року (а.с.9) винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АІ/2868908 від 04.01.2015 року.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом, після настання дорожньо-транспортної пригоди, власник автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», що зазнав технічних пошкоджень - ОСОБА_2, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 11.11.2015 року подав у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» заяву про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 09.11.2015 року.

В подальшому, 07.12.2015 року пошкоджений автомобіль позивача на замовлення відповідача оглядався спеціалістом, оцінювачем ОСОБА_4 з участю позивача та представника ПАТ «СК «Універсальна», про що складено протокол огляду транспортного засобу № 2489/15 (а.с.76-77).

Після цього, як вбачається із квитанції від 14.01.2016 року за № 047Z41480 (а.с.37), відповідачем виплачено позивачу через систему «Аваль експрес» страхове відшкодування у розмірі 18471 грн. 95 коп.

Крім цього, на замовлення позивача, судовим експертом ОСОБА_5 складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 13.01.2016 року (а.с.12-36), згідно з яким вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, без врахування податку на додану вартість, становить 35059 грн. 99 коп.

У своїх запереченнях відповідач не визнав розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, вважає, що такий правильно має визначатися виходячи з їхньої оцінки вартості відновлювального ремонту в сумі 18749 грн. 03 коп., здійсненою на підставі звіту про оцінку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, від 08.12.2015 року (а.с.70-75), зменшеної на суму ПДВ. А тому переконаний, що виплачена ними сума страхового відшкодування відповідає реальній сумі збитків на відшкодування яких позивач має право.

Дійсно, з аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2, 34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обов'язок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Крім цього, п.34.4 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

При цьому, п.36.1 Закону визначено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом положення п.36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як встановлено в судовому засіданні огляд автомобіля страховиком був здійснений лише 07.12.2015 року, тобто поза межами 10-и робочих днів з моменту повідомлення позивачем про дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, у відповідності до названих положень Закону позивач був вправі самостійно залучити експерта для здійснення оцінки вартості заподіяних збитків його майну.

Крім цього, на переконання суду, у випадку неузгодження із страховиком розміру страхового відшкодування, право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, передбачене п.34.4 Закону.

Однак, як встановлено судом, ні в 15-и денний термін, ні у крайній термін передбачений законом - 90 днів, з моменту подачі позивачем заяви про виплату страхового відшкодування від 11.11.2015 року, відповідачем не було здійснено погодження із позивачем розміру страхового відшкодування та жодного рішення з приводу виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування прийнято не було, як і не було направлено позивачу для ознайомлення звіт про оцінку автомобіля від 08.12.2015 року (а.с.70-75). А лише 14.01.2016 року виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 18471 грн. 95 коп.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що страховик не погодивши із потерпілою особою розмір страхового відшкодування та не прийнявши жодного передбаченого законом рішення по цьому страховому випадку, виплатив суму страхового відшкодування, розмір якого належним чином не обґрунтував, чим допустив порушення майнових прав позивача. Таким чином позивач набув законні підстави на захист такого порушеного права, шляхом визначення розміру заподіяних збитків на підставі висновку експерта залученого ним самостійно та звернення до суду за захистом свого права у спосіб стягнення з відповідача повної суми страхового відшкодування.

Вирішуючи питання про визначення розміру реальних збитків, які собою становлять складову частину страхового відшкодування, суд враховує, що окрім представленого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 13.01.2015 року № 5162, на даний час відповідачем подано суду інший звіт про оцінку автомобіля від 08.12.2015 року № 2489/15 (а.с.70-75), відповідно до яких визначено різну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Вирішуючи питання щодо належності та допустимості зазначених доказів суд виходить з наступного.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України

Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт - автотоварознавче дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності.

Аналізуючи представлені звіти про оцінку пошкодженого майна, суд враховує, що обидві оцінки проводилися суб'єктами оціночної діяльності у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395).

Наявні розбіжності в результатах висновків експертних досліджень на переконання суду пояснюються тим, що експерт ОСОБА_5 провів більш детальний огляд пошкодженого транспортного засобу, коректно оцінив вартість деталей та ремонтних робіт, врахувавши та описавши у дослідженні підстави застосування як значення фізичного зносу, так і інших коефіцієнтів, які використовуються при проведенні відновлювального ремонту, тому оцінена ним шкода була розрахована у порядку, встановленому законодавством.

В той же час, оцінка суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_6 на замовлення страховика здійснювалася виключно на підставі протоколу огляду автомобіля, маркетингу ринків збуту об'єктів порівняння при проведенні підрахунків на дату оцінки, без детального огляду та дослідження пошкодженого транспортного засобу. Сама оцінка не містить належного обґрунтування, врахування тих чи інших коефіцієнтів чи показників, а відтак вказаний звіт про оцінку майна судом не може бути взяти до уваги як належний доказ у справі.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що правильним є визначення розміру страхового відшкодування виходячи із оціненого експертом ОСОБА_5 розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та без врахування ПДВ, що становить 35059 грн. 99 коп.

Одночасно суд критично оцінює посилання відповідача, що такий висновок експерта не може братися судом до уваги, як належний доказ, через проведення огляду автомобіля без їх участі та участі винуватця ДТП, оскільки така вимога не ґрунтується на положеннях Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Більш того, слід зазначити, що і оцінка вартості відновлювального ремонту, що проводилася за замовленням страховика, також проводилася без участі позивача, як потерпілої особи.

Також судом не беруться до уваги заперечення відповідача і в тій частині, що висновком експертного дослідження ОСОБА_5 включено у вартість відновлювального ремонту ряд деталей, що не були пошкоджені в ході ДТП і не можуть бути об'єктами страхового відшкодування, оскільки як встановлено судом, в ході дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено ліву частину автомобіля, в тому числі передні та задні двері зліва, які підлягали заміні, в тому числі і по представленому відповідачем звіті, а відтак ущільнювачі до цих дверей та накладка дверей задніх лівих підлягає одночасній заміні разом із пошкодженими дверима.

Отже, оскільки судом визначено, що загальний розмір страхового відшкодування на виплату якого за рахунок відповідача позивач набув, становив 35059 грн. 99 коп., однак частину страхового відшкодування в сумі 18471 грн. 95 коп. позивачу було виплачено, тому суд вважає підставними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача решти суми страхового відшкодування в розмірі 16588 грн. 04 коп. А тому в цій частині позов слід задоволити.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд враховує, що у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Однак, як вбачається із представленого позивачем висновку експертного дослідження від 13.01.2016 року, експертом ОСОБА_5 визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без урахування податку на додану вартість.

Таким чином, визначений судом розмір страхового відшкодування уже є зменшеним на суму податку на додану вартість у зв'язку із чим положення п.36.2 Закону не підлягають застосуванню в даному випадку.

Крім цього, слід стягнути із відповідача на користь позивача вартість витрат на залучення експерта в розмірі 1000 грн., що поніс позивач згідно квитанції від 13.01.2016 року (а.с.11), а тому в цій частині позовні вимоги є підставними. При цьому, заперечення відповідача, що такі витрати не підлягають стягненню із страховика судом до уваги не приймаються, оскільки як уже встановлено судом у термін 10-и робочих днів з моменту повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик свого представника для огляду пошкодженого автомобіля не забезпечив, а відтак позивач набув право на самостійне залучення експерта та відшкодування витрат на його залучення з підстав п.36.3 Закону.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що навіть якби відповідачем своєчасно було забезпечено свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, однак в подальшому не погоджено у встановленому порядку розмір страхового відшкодування із потерпілою особою, що б призвело до порушення майнових прав та необхідності самостійного залучення потерпілим експерта, то у випадку визначення судом розміру страхового відшкодування виходячи із представленого позивачем висновку експертного дослідження, понесені витрати позивачем у зв'язку із залученням експерта підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача в порядку ст.1166 ЦК України, як заподіяна шкода внаслідок неправомірних дій відповідача. При цьому, зазначені правовідносини виходять за межі тих правовідносин, що регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і жодних обмежень, щодо застосування до них положень ЦК України суд не вбачає.

Крім цього, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення із відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, однак такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та у випадку прийняття позитивного рішення, у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону, виплатити таке не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на стягнення із відповідача за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім цього, у відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки в ході судового розгляду судом встановлено, що на даний час відповідачем не виплачено позивачу розмір страхового відшкодування в сумі 16588 грн. 04 коп., на яке позивач має право, а відтак вимоги позивача про застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з дня порушення такого зобов'язання, є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Однак, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано визначено 15.01.2016 року, як дату з якої слід рахувати прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання із виплати страхового відшкодування в сумі 16588 грн. 04 коп., оскільки як уже встановлено судом позивач не погоджуючись із виплаченим розміром страхового відшкодування самостійно забезпечив визначення належного розміру страхового відшкодування, шляхом проведення експертної оцінки, та висновок такого експертного дослідження разом із заявою про виплату страхового відшкодування у визначеному розмірі від 29.03.2016 року, вручив відповідачу 08.04.2016 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме після спливу 90 днів з моменту подачі позивачем заяви про виплату страхового відшкодування у зазначеній сумі, відповідачем було допущено порушення прав позивача на своєчасну виплату страхового відшкодування, а відтак право на стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у позивача виникло з 08.07.2016 року.

А оскільки позивачем представлено розрахунок про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за період з 15.01.2016 року по 12.10.2016 року, то такий судом не може бути взятий до уваги і слід стягнути з відповідача на користь позивача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України за період з 08.07.2016 року по 12.10.2016 року у розмірі 1934 грн. 36 коп. та три відсотки річних за період з 08.07.2016 року по 12.10.2016 року у розмірі 131 грн. 89 коп. Інфляційні нарахування за цей період із відповідача не стягуються у зв'язку із встановленням нульового коефіцієнту. У зв'язку із наведеним позовні вимоги в цій частині слід задоволити частково.

Одночасно суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що на дані правовідносини не поширюються правила ст.625 ЦК України, оскільки вказані правовідносини не є деліктними, а грошове зобов'язання про сплату страхового відшкодування у відповідача перед позивачем виникло із договору страхування укладеного із володільцем забезпеченого транспортного засобу, строки такого виконання грошового зобов'язання чітко встановлені нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак у випадку порушення строків виконання грошового зобов'язання відповідач повинен нести майнову відповідальність передбачену ст.625 ЦК України протягом усього строку такого прострочення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що витрати на правову допомогу належним чином підтверджені з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» наявними в матеріалах справи розрахунком розміру наданої правової допомоги, актом виконаних робіт та квитанцією про оплату таких.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 - задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» () на користь ОСОБА_2 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) страхове відшкодування у розмірі 16588 гривень 04 копійок, вартість витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1000 гривень 00 копійок, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 08.07.2016 року по 12.10.2016 року у розмірі 1934 гривень 36 копійок, три відсотки річних за період з 08.07.2016 року по 12.10.2016 року у розмірі 131 гривень 89 копійок, а всього у розмірі 19654 гривень 29 копійок (дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири гривень двадцять дев'ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» () на користь ОСОБА_2 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) понесені позивачем судові витрати - судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійок, а всього у розмірі 4551 гривень 20 копійок (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят одну гривня двадцять копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.