Справа № 495/3689/13-ц
11 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Боярського О.О.
при секретарі судового засідання: Рачицькій І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ВАТ «імені 28 Червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки,
ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 49 масив №1а, загальною площею 0,37 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ОД №000383. Зазначена земельна ділянка самовільно займається ВАТ «Імені 28 червня», в зв'язку з чим позивач, уточнивши свої позовні вимоги (т. 2 а.с. 124-129) просить суд:
- стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 22 816,96 грн.;
- стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
Представники позивача (ОСОБА_1М.) за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги ОСОБА_1М, просили суд їх задовольнити та пояснили, що ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки, але на ній розташовані багаторічні насадження, які перебувають на балансі ВАТ «Імені 28 Червня» та не обробляються, в звязку з чим позивач не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, чим їй завдано шкоду.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чиним, причини неявки суду не відомі.
Зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положення ст.224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та заслухавши доводи представників позивача, суд приходить до наступного.
Судом встановлено,що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 49,18, масив №1а, 2г, загальною площею 4,52 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, на підставі державного про право приватної власності на землю серії ОД №000383.
Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.03.2013 року, складеного головним спеціалістом відділу оперативного контролю Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, ВАТ «Імені 28 червня», використовує земельні ділянки в масивах «3-4в», « 1с», « 12-б», « 4-б», « 2г», « 1вп», « 1а», « 2а» на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, які належать громадянам згідно державних актів на право приватної власності під багаторічні насадження та, зокрема ОСОБА_1 За вищезазначеними ділянками не вживаються заходи боротьби з бур'янами, відсутні договори оренди земельних ділянок між власниками багаторічних насаджень та землевласниками, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Згідно з акта визначення збитків власникам земельних ділянок, занятих багаторічними насадженнями ВАТ «Імені 28 червня» від 13.03.2013, затвердженого розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 15.03.2013 № 61/А-2013 багаторічні насадження, розміщені на землях заявників у відповідності до вимог Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 10.07.1996 року за № 290/96 ВР були, як майно передані на баланс новоствореного у 2001 році Акціонерного товариству «Імені 28 червня».
В результаті безгосподарності та бездіяльності ВАТ «Імені 28 червня» всі багаторічні насадження загинули або зріджені до такого стану, що потребують викорчовування та списання, про що свідчать акти обстеження багаторічних насаджень від 16.07.2010 року, від 25.05.2011 року, від 01.06.2011 року.
Обстеження багаторічних насаджень, проведене комісією на момент складання цього акту, на масивах « 3-4в», « 1 с», « 12 б», « 4 б», « 2 г», та «1 вп», « 1 а», « 2 а» свідчать про подальше погіршення стану цих насаджень і характеризується ще більшим їх зрідженням та масовим заселенням дикою поросллю чагарників та акацій.
Таким чином, відповідачем на земельній ділянці позивача розміщені багаторічні насадження, що перебувають на балансі відповідача. У зв'язку з чим, позивач позбавлена можливості використовувати належну їй земельну ділянку у власних цілях.
Але, такі фактичні обставини не можуть бути свідченням того, що відповідальність за недодержання вимог земельного законодавства можна покласти саме на ВАТ "Імені 28 червня", не є вони і доказом того, що спірна земельна ділянка перебуває у їх користуванні.
Згідно ст.79 ЗК України, ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні обєкти , ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, отже, з часу передачі земельних ділянок у власність фізичних осіб останні стали відповідно і власниками багаторічних насаджень.
Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий обєкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.
Позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, що землекористувачем земельної ділянки, був саме відповідач ВАТ «імені 28 червня» у зв'язку з чим позивачка не мала можливості використовувати належну їй земельну ділянку за своїм розсудом для отримання доходів, також не надано відповідних доказів в підтвердження доводів позивача про те, що вона бажала обробляти земельну ділянку, а відповідач їй в цьому перешкоджав.
У позовній заяві позивач ставить питання про відшкодування шкоди, завданої розміщенням на земельній ділянці позивачки багаторічними насадженнями, що обліковуються на балансі відповідача. При цьому, розмір заявлених до відшкодування збитків розраховувався виходячи з вартості отриманого вражаю з багаторічних насаджень, з чого витікає, що заявлені вимоги суперечать викладеним у позові обставинам справи.
Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Підстави і порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені ст.ст.156, 157 ЗК України.
Відповідно до ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За правилами ч.ч.1,2 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі: Порядок). Згідно з положеннями цього Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок (п.1).
Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії (п.2). Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина (п.5).
Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно п.«д» ч.1 ст.156 ЗК України, згідно з якою власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови від 16 квітня 2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив судам, що вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільсько-господарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК України здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами).
У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства (ст.ст.211,212 ЗК України) майнова шкода відшкодовується власникам землі відповідно до статей 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її завдала.
За змістом закону в питаннях відшкодування земельно-правової шкоди слід керуватися правилами земельного законодавства, а в питаннях, не врегульованих земельним законодавством відповідними правилами цивільного законодавства.
З 2002 року діє Земельний кодекс України, яким зокрема визначено поняття право власності на земельну ділянку, поняття земель сільськогосподарського призначення до яких належать й багаторічні насадження (ст.22 ЗК України).
Стосовно повернення земельної ділянки позивачка не навела жодних доказів, що начебто земельна ділянка перебуває у користуванні ВАТ «ім.28 червня» та потребує повернення власнику або щодо перешкоджання користуванням земельною ділянкою.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй було завдано фізичних та душевних страждань, або вона зазнала ушкодження здоровя, або було знищено її майно, або була принижена її честь, гідність чи ділова репутація, що завдало їй моральної шкоди.
З огляду на вищевикладене вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою і недоведеною.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» про повернення земельної ділянки та відшкодування збитків - відмовити.
Керуючись ст.79, 156, 157 ЗК України, ст.1166, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя