Провадження № 2/243/2048/2016
Єдиний унікальний № 243/3760/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
04 липня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Геєнко М.Г.,
при секретарі - Горічевій С.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участі третіх осіб: ОСОБА_4, Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,
06 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на наступне. Їй на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Друга частина на праві власності належить її сину ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу її сина, невістку ОСОБА_2 та їх спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрували у вищезазначеній квартирі. В травні місяці 2014 року сімя її сина та ОСОБА_2 розпалася через те, що невістка разом з онукою виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. Шлюб між ними було розірвано 30 червня 2015 року. З травня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вищезазначеній квартирі не проживають, їх речі в квартирі відсутні. Через те, що вона змушена нести витрати по оплаті житлово комунальних послуг, а відповідачка більше року не проживає в квартирі, просить суд визнати ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право на користування житлом.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах інформації, у судове засідання не зявилася. Заяв про розгляд справи у її відсутності не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, у судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив винести рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.
Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина вказаної квартири зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с.10).
Згідно довідки про склад сімї, виданої Комунальним підприємством «ЖЕК №7», в квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 284741, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, було розірвано 30 червня 2015 року, про що складено відповідний запис № 73 (а.с.9).
Як вбачається зі свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.7).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
У підтвердження відсутності відповідачки в спірній квартирі понад рік позивач надав суду акт від 04 травня 2016 року, складений техніком-доглядачем КП «ЖЕК № 7», зі змісту якого убачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_3 не проживають з травня 2014 року і по теперішній час через виїзд до Російської Федерації (а.с.11).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачки та її доньки в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач ОСОБА_2 не надала доказів поважності причин її відсутності та відсутності доньки у квартирі понад одного року.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач та її донька за власною ініціативою і у добровільному порядку залишили квартиру. На протязі тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживають. У справі відсутні відомості щодо будь-якої неправомірної поведінки позивача відносно відповідача, створення з боку ОСОБА_1 перешкод для її проживання в даному жилому приміщенні.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 відсутня в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування нею.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання (дна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі N 6-1793цс1).
Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини.
Беручи до уваги той факт, що згода між батьками щодо проживання дитини з одним із них, а саме із матірю, досягнута, права та законні інтереси малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, при позбавленні права на користування житлом, судом не порушені.
Законом України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Відповідно до листа від 21 червня 2016 року - орган опіки та піклування Словянської міської ради не заперечує проти задоволення вимог позивачки та визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, втратившою право на користування житлом.
З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.
Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
Позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених судових витрат при зверненні з позовом до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391, 405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участі третіх осіб: ОСОБА_4, Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: невідомий, а також її малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на користування житлом, а саме квартирою № 63 в будинку № 43 по вул. Свободи в м. Словянську Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Г. Геєнко