Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог, - Перша вінницька державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору про розподіл спадкового майна, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 18 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, порядок погашення грошових зобов'язань та графік платежів за яким змінювався додатковими угодами між сторонами.

На забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору цього ж дня між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Зазначало, що листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 31 березня 2014 року повідомлено банк про смерть боржника ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадщину після його смерті прийняли його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом та уклали між собою договір про розподіл спадкового майна.

Посилаючись на те, що відповідачі не повідомили про смерть позичальника, який не виконав своїх грошових зобов'язань, усунувши банк від участі у процедурі прийняття спадщини, свідомо занизили дійсну (ринкову) вартість спадкового майна та предмета іпотеки, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 листопада 2012 року на ім'я ОСОБА_4 в частині вартості спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 листопада 2012 року на ім'я ОСОБА_3 в частині вартості спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 08 листопада 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у частині вартості спадкового майна - вищевказаної квартири; встановити, що вартість квартири АДРЕСА_1, яка зазначена у свідоцтвах про право на спадщину за законом та договорі про розподіл спадкового майна, становить 41 358, 34 доларів США, що еквівалентно 330 444 грн 86 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яке було видане на ім'я ОСОБА_4 08 листопада 2012 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, в частині вартості спадкового майна, а саме: двокімнатної квартири № 63 загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, яка була зазначена в сумі 52 173 грн.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яке було видане на ім'я ОСОБА_3 08 листопада 2012 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, в частині вартості спадкового майна, а саме: двокімнатної квартири № 63 загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, яка була зазначена в сумі 52 173 грн.

Визнано недійсним договір про розподіл спадкового майна, укладений 08 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині вартості спадкового майна, а саме: двокімнатної квартири № 63 загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, яка була зазначена в сумі 52 173 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та витрат на проведення експертизи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір

На забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору цього ж дня між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

28 березня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5 укладена додаткова угода до кредитного договору щодо уточнення порядку погашення грошових зобов'язань.

25 грудня 2008 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору щодо зміни графіка та щомісячної суми погашення кредитної заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири № 63, загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, автомобіля Chery T11 Tiggo 2.0, 2008 року випуску, та автомобіль Chery Amulet DA 11A, 2006 року випуску.

Спадщину після смерті останнього прийняли його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом та уклали між собою договір про розподіл спадкового майна.

Відповідно до договору про розподіл спадкового майна у власність ОСОБА_4 перейшли автомобіль Chery T11 Tiggo 2.0, 2008 року випуску, вартістю 71 202 грн та автомобіль Chery Amulet DA 11A, 2006 року випуску, вартістю 5 711 грн, а у власність ОСОБА_3 перейшла вищевказана квартира вартістю 52 173 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці несуть відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, проте при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом нотаріусом у порушення вимог закону визначено вартість нерухомого майна на підставі витягу з Реєстру прав власності, який не може бути документом, за яким нотаріусом визначається вартість нерухомого майна при видачі свідоцтва про право на спадщину.

Скасовуючи рішення міського суду про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Вказані вимоги передбачені 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року (далі - Порядок), у редакції, чинній на час видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.

При цьому судом зазначено, що нотаріусу було надано правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також витяг з Реєстру прав власності, в якому зазначена інвентаризаційна вартість спірної квартири.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертав увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що зазначення в оспорюваних свідоцтвах про право на спадщину та в договорі про розподіл спадкового майна інвентаризаційної вартості успадкованої квартири, не є порушенням права банку як іпотекодержателя.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями вказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5-6, ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1282 ЦК Українивизначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Пунктом 4.18 глави 10 Порядку (у редакції, яка була чинною на час видачі свідоцтв про право на спадщину за законом) передбачено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Вирішуючи спір, судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чим порушені права позивача у зв'язку із зазначенням в оспорюваних договорах інвентаризаційної вартості успадкованої квартири та в чому саме полягає порушення законних прав позивача, з огляду на приписи статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те що, при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину та під час посвідчення оспорюваного договору про розподіл спадкового майна, нотаріусом не було порушено вимог закону, оскільки вартість нерухомого майна визначена відповідно до витягу з Реєстру прав власності, що передбачено вказаним Порядком, у редакції, чинній на час вчинення нотаріальних дій.

Крім того, з огляду на приписи ст. 23 Закону України «Про іпотеку» права позивача, у зв'язку із зазначенням в оспорюваних договорах інвентаризаційної вартості успадкованої квартири, не порушені.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська