Справа № 211/1547/16-ц
Провадження № 2/211/1411/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Папарига В.А.,

при секретарі: Ручка М.Л.,

за відсутності сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті Кривий Ріг ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05.05.2010 року. В період перебування у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає разом з нею та навчається у 4 класі Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 103. Вона неодноразово зверталась до відповідача надати дозвіл на вивезення їх спільної доньки за кордон з метою оздоровлення та інтелектуального розвитку, на що отримувала відмови. Дитина перебуває на обліку у лікаря кардіолога, згідно останніх рекомендації потребує зміни клімату. На даний час у неї є можливість вивести дитину за кордон для оздоровлення та відпочину, але без нотаріального посвідчення згоди на це батька дитини не може цього зробити та не може оформити необхідні проїзні документи. Через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, позивач змушена звернутись до суду та просить суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди батька та супроводу батька до досягнення нею повноліття та надати їй дозвіл без нотаріальної згоди батька на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон малолітньої доньки.

У судове засідання сторони не зявилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає, та просить суд врахувати, що нею придбані білети на 28 червня 2016 року до Російської Федераії АДРЕСА_1, з обовязковим поверненням на територію України 19 липня 2016 року; відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог не заперечує, проте заперечує проти тексту позовної заяви та просить суд не враховувати слова та словосполучення, які направленні проти його честі та гідності, так як вони є безпідставними та належно не доказані ( а.с. 38-39, 40 заперечення, заяви).

Представник трьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, ОСОБА_4, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню ( а.с. 42, 43 заява, копія довіреності).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 15 липня 2015 року по 05 травня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 6 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 7 копія свідоцтва про розірвання шлюбу ). За час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 8 копія свідоцтва про народження дитини ). Дитина проживає разом з матірю, навчається в 4-Б класі Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню № 103 Дзержинського району м. Кривого Рогу ( а.с. 14 копія довідка, а.с. 15 копія характеристики, а.с. 20 копія довідка ). Дитина перебуває на обліку у лікаря кардіолога, згідно останніх рекомендації потребує зміни клімату ( а.с. 16 копія виписки з амбулаторної картки).

Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 21).

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. ОСОБА_5 дозволу на майбутнє на багаторазові виїзди дитини за кордон без згоди одного з батьків чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141,157 СК України.

Крім того, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

З наданих доказів позивачкою не доведено, що відповідач порушить її права чи права малолітньої дитини в майбутньому, буде ухилятися чи навмисно ненадавати відповідачу дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон в майбутньому, якщо буде в цьому необхідність і позивач звернеться до нього з таким проханням.

Враховуючи вищевикладене, та те що відповідач в своїх запереченням не заперечував проти виїзду дитини за кордон з метою оздоровлення за рішенням суду, та те що позивачем придбані білети на 28 червня 2016 року до Російської Федерації з обовязковим поверненням на територію України 19 липня 2016 року, зазначено адресу де дитина буде перебувати в цій країні, а саме: АДРЕСА_1, до цього часу відповідач дозволу на це не надав, суд, діючи в інтересах дитини, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги, лише в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини саме в цю країну у зазначений в заяві позивача час, для відпочинку та оздоровлення, надавши також дозвіл позивачу на оформлення відповідних проїздних документів.

На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, керуючись ст.ст.3,10,57-60,88, 169,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті Кривий Ріг ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька задовольнити частково.

ОСОБА_5 дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до держави Російської Федерації (АДРЕСА_1) на строк з 28 червня 2016 року по 19 липня 2016 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, для відпочинку та оздоровлення.

ОСОБА_5 Анатоліївні, ІНФОРМАЦІЯ_3 дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до держави Російської Федерації (АДРЕСА_1) на строк з 28 червня 2016 року по 19 липня 2016 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6