АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/82/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1808/16Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Корнієнка В.І..,

суддів : Карпушина Г.Л., Винниченка Ю.М.,

при секретарі: Коротун І.В.,

за участю : представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк»

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

01 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що 02 березня 2012 року було укладено кредитний договір без номера відповідно до якого, відповідач отримав кредит у позивача в розмірі 2000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_4В свої зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 18029,35 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом на суму 1865,05 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 11829,57 гривень; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000,00 гривень; штрафу ( фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень; та штрафу ( процентна складова ) в розмірі 834,73 гривень.

Оскільки відповідач заборгованість по кредитному договору в добровільному порядку не відшкодував, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати в сумі 1378,00 гривень.

В послідуючому, в зв?язку з перебуванням відповідача ОСОБА_4 в зоні проведення АТО з 06 серпня 2014 року по 11 вересня 2015 року, позивач зробив перерахунок заборгованості за кредитом. Згідно уточненої позовної заяви, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 березня 2012 року в сумі 5214,74 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1865,05 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3249,69 гривень, заборгованості за комісією та пенею в сумі 100,00 гривень, станом на 31 березня 2016 року.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 02 березня 2012 року відмовлено, у зв?язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив його скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Доводи апеляційної скарги вмотивовує порушенням і неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, вказуючи на невідповідність висновків місцевого суду про пропуск строків позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За змістом п. 2, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, судами вірно встановлені та підтверджуються матеріалами справи в їх сукупності наступні обставини.

02 березня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 2000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36% річних. Відповідач, в свою чергу, зобовязувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості відповідачем був здійснений 17 січня 2013 року, внаслідок чого починаючи з 18 січня 2013 року почався перебіг строку позовної давності. А з позовом ПТА КБ «ПриватБанк» звернувся 01 лютого 2016 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися правомірністю такого висновку за наступних підстав.

Так судом встановлено, що останній платіж до звернення з позовом до суду відповідачем було здійснено 17 січня 2013 року. У підтвердження цього позивачем надано розрахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 256 України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Нормами ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок, при цьому початок перебігу позовної давності пов?язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами) які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України)

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Судом встановлено із заяви позичальника, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості визначений щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Згідно п. 2 Умов і правил надання банківських послуг мінімальний обов?язковий платіж - це розмір боргових зобов?язань тримача, які щомісячно підлягають сплаті на протязі строку дії картки.

В свою чергу, згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки до звернення позивача з позовом останній платіж на погашення заборгованості був здійснений 17 січня 2013 року, то початок перебігу строку позовної давності почався 17 лютого 2013 року.

Звідси висновок місцевого суду щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності є необґрунтованим.

Що стосується посилань скаржника на збільшені строки позовної давності у 50 років, визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг, колегія суддів не бере їх до уваги, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Gозивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення позовної давності.

Далі, вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступних обставин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами статей 629, 610, 612, 625 ЦК України договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи встановлено, що за час розгляду справи в суді першої інстанції в рахунок погашення заборгованості на картковий рахунок були внесені кошти: 14 березня 2016 року в сумі 7495 грн. 84 коп. та 15 березня 2016 року в сумі 7495 грн. 84 коп.

Позивачем було уточнено позовні вимоги.

Так, матеріалами справи підтверджується, що станом на 31 березня 2016 року ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором в сумі 5214 грн. 74 коп., яка складається з наступного:

-1865 грн. 05 коп. заборгованість за кредитом;

-3249 грн. 69 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-100 грн. заборгованість за пенею та комісією.

За підставі вищевикладеного, встановивши, що відповідач у повному розмірі не погасив заборгованість за договором кредиту, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення у повному обсязі.

Що стосується посилань ОСОБА_4 з приводу неправомірності списання коштів та зарахування їх на кредитний рахунок, то дане питання не є предметом розгляду у даній справі і не спростовує факту звернення банку до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи встановлено, що при подачі позову позивачем сплачено 1378 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 1515 грн. 80 коп. судового збору, що в сумі становить 2893 грн. 80 коп., які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 02 березня 2016 року в розмірі 5214 (пять тисяч двісті чотирнадцять) гривень 74 копійки та кошти на відшкодування судових витрат в розмірі 2893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) гривні 80 копійок, а всього 8108 (вісім тисяч сто вісім) гривень 54 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий судді: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ________ ОСОБА_1