Справа № 303/3167/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О.,Бондаренко Ю.О.,

секретарі: Рогач О.Я.

за участю ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна та визнання часткового права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна та визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що 23.12.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 До цього вони проживали з відповідачем у цивільному шлюбі з серпня 1999 року в м.Чоп, а згодом в м.Мукачево. Всі офіційні документи та дії були оформлені на чоловіка ОСОБА_4 Вже перебуваючи в шлюбі, у відповідності до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 31.08.2010 року за № 200, було оформлено право власності на квартиру №8, загалальною площею 113,80 кв.м., житловою площею 40,20 кв.м. по вул. Миру, 24. 16.09.2010 року на ім'я її чоловіка Управлінням міського господарства було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 8, буд. № 24, м. Мукачево. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3947028, виданого 23.06.2004 року Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2003 року.

Позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 лише 23.12.2006 року.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 була куплена ОСОБА_4 до укладення шлюбу між сторонами.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються відповідними нормами Цивільного та Сімейного кодексів України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до положення, викладеного у ст.62 СК України, якщо майно дружини, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрарації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Однак, позивачка ні в суді першої інстанції ні в апеляційній не додала жодного належного доказу, що вона несла матеріальні затрати на реконструкцію квартири.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді