Номер провадження: 22-ц/785/3960/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів та моральної шкодиза апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та згідно заяви про зменшення позовних вимог від 17 лютого 2015 року просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року у сумі 7800 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

При цьому, ОСОБА_3 послалась на те, що на підставі рішення суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по 13 січня 2023 року.

ОСОБА_4 допускав прострочення по сплаті аліментів, у звязку із чим з нього належить стягнути неустойку.

В судовому засіданні:

- представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити;

- представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення неустойки в розмірі 480 грн., в іншій частині просила в позові відмовити з тих підстав, що прострочення по сплаті аліментів виникло за відсутності вини відповідача, крім прострочення 12 днів за грудень 2014 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки за прострочення виплати аліментів за грудень 2014 року у сумі 480 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимг про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року скасоване.

Ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень-листопад та грудень 2014 року в сумі 7 800 грн., судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції 243 грн. 60 коп., апреляційної інстанції в розмірі 121 грн. 80 коп.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року скасоване в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказані позовні вимоги в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року було скасовано в частині обмеження строку стягнення аліментів до 01 січня 2011 року.

Ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у вказаній в рішенні сумі за період з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по 13 січня 2023 року з урахуванням фактично сплачених сум.

03 червня 2013 року Малиновським районним судом м.Одеси був виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів.

Постановою від 10 червня 2013 року державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № В-4/600.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні дітей та встановлення способу участі у їх вихованні.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2010 року, яке набрало чинності 24 грудня 2010 року, суд змінив місце проживання дітей, визначив їх місце проживання разом з батьком, ОСОБА_4, АДРЕСА_1.

Син ОСОБА_6 з січня 2011 року до цього часу мешкає з батьком, ОСОБА_4, що не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2010 року у частині зміни місця проживання дітей, передачі дітей було скасовано.

Відмовлено ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дітей, зміну місця проживання і передачу дітей.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року було залишене без змін.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одесивід 17 липня 2014 року позов було задоволено частково.

Встановлено факт того, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час розгляду справи мешкає з батьком, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, та знаходиться на його утриманні.

Звільнено ОСОБА_4 з 04 квітня 2014 року від сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, які стягнуті з 27 вересня 2012 року відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року.

Визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2013 року № 2-1555/2010 в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04 квітня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 643 грн. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 січня 2023 року.

Рішення набрало чинності.

Рішенням від 09 грудня 2014 року апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2014 року було скасовано, у позові ОСОБА_4 відмовлено.

У відповідності до перерахунку заборгованості по аліментах від 04 березня 2014 року, заборгованість ОСОБА_4 станом на 31 березня 2014 року - відсутня.

З 01 квітня 2014 року по 30 жовтня 2014 року ОСОБА_4 було сплачено аліментів: за квітень 2014 року - 10 квітня 2014 року в сумі 4000 грн., за травень 2014 року - 21 травня 2014 року в сумі 4000 грн., за червень 2014 року 18 червня 2014 р.оку в сумі 4000 грн., за липень 2014 року 11 серпня 2014 року в сумі 4000 грн., за серпень 2014 року 30 жовтня 2014 року в сумі 4000 грн. (5 місяців).

Враховуючи заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року, яким було визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2013 року № 2-1555/2010 в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04 квітня 2014 року, у ОСОБА_4 утворилась переплата в сумі 10 000 грн., яку необхідно було зарахувати в рахунок сплати аліментів на доньку ОСОБА_7 на майбутнє: за вересень 2014 року - 2000 грн., за жовтень 2014 року - 2000 грн., за листопад 2014 року - 2000 грн., за грудень 2014 року - 2000 грн., за січень 2015 року - 2000 грн. (5 місяців).

За таких обставин, ОСОБА_4 аліменти в цей період не сплачував за відсутності своєї вини.

Після скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 р.оку ОСОБА_4 сплатив 12 000 грн. аліментів: за вересень 2014 року - 4000 грн., за жовтень 2014 року - 4000 грн., за листопад 2014 року - 4000 грн.,

12 січня 2015 року ОСОБА_4 сплатив 8 000 грн.: за грудень 2014 року - 4 000 грн., за січень 2015 року - 4 000 грн.

27 січня 2015 року ОСОБА_4 сплатив 4 000 грн. - за лютий 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що прострочення оплати аліментів ОСОБА_4 за наявності його вини виникло за грудень 2014 року. - 12 днів.

4 000 : 100 х 12 = 480 грн. неустойки належить до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишене без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не в повному обсязі довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2