У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Глоба Наталія Михайлівна, про стягнення заборгованості, передання в заклад, звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 04 січня 2011 року між нею та ОСОБА_9 укладений договір позики, згідно з яким вона дала в борг ОСОБА_9 296 000,00 грн зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення до 04 січня 2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 04 січня 2011 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір застави із змінами та доповненнями до нього від 01 червня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_7 передав в заставу позивача: автомобіль марки RENAULT, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4; напівпричіп бортовий марки KAISER, 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5; напівпричіп бортовий марки ПП, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

Також 04 січня 2011 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_7 зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_9 зобов'язань за вказаним вище договором позики.

В подальшому ОСОБА_7 відчужив автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 та напівпричіп бортовий марки ПП, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8, який в подальшому відчужив вказані транспортні засоби ОСОБА_10

Крім того, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_9 на користь позивача заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року в розмірі 556 682,68 грн, яке до цього часу не виконане.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_7, як майновий поручитель, продав належні йому транспортні засоби та 02 травня 2015 року, в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 04 січня 2011 року, сплатив 238 392,00 грн.

Ураховуючи вищевикладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив: стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року заборгованість по: процентах в сумі 65 201,05 грн; пені по несплачених відсотках - 24 247,60 грн; пені по несплаченій позиці - 70 503,14 грн, а всього в сумі 159 951,79 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 штраф відповідно до п. п. 6.4., 4.1. Договору застави від 05 січня 2011 року в розмірі 20 000 грн; стягнути з ОСОБА_7, як із солідарного боржника, 556 682,68 грн. боргу ОСОБА_9 за договором позики від 04 січня 2011 року; передати їй в заклад (володіння), шляхом вилучення у ОСОБА_10 або у іншої особи, у володінні якої будуть заставлені транспортні засоби: автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, та напівпричіп бортовий марки, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 разом з відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та ключами від транспортних засобів; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за договором позики від 04 січня 2011 року в сумі 716 634,47 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 05 січня 2011 року на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_10: автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, та напівпричіп бортовий, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6, шляхом продажу нею транспортних засобів з укладенням від імені ОСОБА_10 договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з правом зняття з обліку в органах ДАІ України цих транспортних засобів, а також з наданням їй всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, встановивши початкову ціну на транспортні засоби на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Вилучено та передано в заклад ОСОБА_6 предмет застави, а саме: належний на праві власності ОСОБА_10:

автомобіль марки RENAULT, модель 11GTA11, тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7, номерний знак НОМЕР_3;

напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE, тип напівпричіп бортовий-Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_8, номерний знак НОМЕР_6, разом з відповідними комплектами ключів від транспортних засобів та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (технічними паспортами).

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за договором позики від 04 січня 2011 року в сумі 478 242,47 грн, звернуто стягнення на предмети застави, згідно договору застави від 05 січня 2011 року, посвідченого 05 січня 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 15, та Договором про внесення змін до договору застави, посвідченого ГлобоюН.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, 05 січня 2011 року від 01 червня 2013 року, посвідченого 01 червня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М., а саме на: автомобіль марки RENAULT, модель 11GTA11, тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_9, номерний знак НОМЕР_3 та напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE, тип напівпричіп бортовий-Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_8, номерний знак НОМЕР_6, що належить на праві власності ОСОБА_10, шляхом продажу транспортних засобів ОСОБА_6 з укладенням від імені ОСОБА_10 договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з правом зняття з обліку в органах ДАІ України цих транспортних засобів, а також з наданням їй всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, зі встановленням початкової ціни предмета застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час його продажу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позичальник за договором позики допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що дає право кредитору звернути стягнення на предмет застави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_7, як із солідарного боржника, заборгованості за договором позики, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порука припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК Україна, оскільки позивачем відповідно до умов договору позики був змінений строк виконання основного зобов'язання, а вимога до поручителя протягом шести місяців від дня настання цього строку не була пред'явлена.

Відмовляючи у задоволенні позовних в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_9 за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року в сумі 159 951,79 грн, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет застави, що належить майновому поручителю, призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї ж самої суми заборгованості одночасно, як з боржника, так і з майнового поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 20 000,00 грн штрафу за невиконання умов договору застави, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний штраф вже був стягнутий з ОСОБА_7 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2014 року, а щодо стягнення вказаної суми з ОСОБА_8, то він не може нести відповідальність за договором застави, стороною якого він не являється.

Однак, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 січня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_6 дала в борг ОСОБА_9 296 000,00 грн зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення до 04 січня 2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 04 січня 2011 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір застави із змінами та доповненнями до нього від 01 червня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_7 передав в заставу позивача: автомобіль марки RENAULT, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4; напівпричіп бортовий марки KAISER, 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5; напівпричіп бортовий марки ПП, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

04 січня 2011 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_7 зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_9 зобов'язань за вказаним вище договором позики.

Крім того, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_9 на користь позивача заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року в розмірі 556 682,68 грн.

Вказане рішення до цього часу не виконане.

В подальшому ОСОБА_7 відчужив автомобіль марки RENAULT, 2000 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 та напівпричіп бортовий марки ПП, 1998 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8

На даний час вказані автомобілі перебувають у власності ОСОБА_10, що підтверджується довідкою УДАІ УМВС України в Чернігівській області від 09 червня 2015 року.

ОСОБА_7, як майновий поручитель, продав інші належні йому транспортні засоби та 02 травня 215 року, в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 04 січня 2011 року, сплатив ОСОБА_6 238 392,00 грн.

Також судами попередніх інстанцій установлено, що заборгованість ОСОБА_9 на час розгляду даної справи складає 478 242,47 грн (556 682,62+159 951,79-238 392,00= 478 242,47), з яких: 556 682,62 грн - розмір заборгованості, стягнутої з ОСОБА_9 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року; 159 951,79 грн - заборгованість по процентах за користування позикою та пені, яка утворилась за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року; 238 392,00 грн - сплачено ОСОБА_7, як майновим поручителем, в рахунок виконання зобов'язань за договором позики від 04 січня 2011 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання,забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Вирішуючи даний спір в частині звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд дійшов до правильного висновку, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_9 своїх зобов'язань за договором позики, утворилась заборгованість в розмірі 478 242,47 грн, а тому відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України та умов договору застави, ОСОБА_6 має право погасити заборгованість за рахунок забезпечення, а саме звернути стягнення на майно, яке передане в заставу.

Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 20 000,00 грн штрафу за невиконання умов договору застави, оскільки вказаний штраф вже був стягнутий з ОСОБА_7 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2014 року, а щодо стягнення вказаної суми з ОСОБА_8, то він не може нести відповідальність за договором застави, стороною якого він не являється.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_7, як солідарного боржника, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові № 6-53 цс14 від 17 вересня 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів.

Пунктом 5.1 договору поруки від 04 січня 2011 року передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за договором поруки.

Відповідно до п. 9 договору позики, позичальник зобов'язаний повнітю повернути позику та сплатити нараховану плату за користування позикою, незалежно від настання строку виконання зобов'язання у випадках: у разі невиконання позичальником зобов'язань за цим договором та несплати відсотків за користування позикою та суми позики, якщо прострочення виконання цих зобов'язань більше трьох місяців.

26 липня 2013 року ОСОБА_6 надіслала ОСОБА_7 письмову вимогу щодо повернення коштів за договором позики з відстроченням її виконання на 10-й день з дня отримання вимоги. Вказана вимоги була отримана ОСОБА_7 26 липня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителя, апеляційний суд помилково вважав, що направленням вищевказаної вимоги, ОСОБА_6 змінила строк виконання основного зобов'язання, оскільки зі змісту вказаної вимоги вбачається, що ОСОБА_6 вимагала погасити прострочену заборгованість, а не повне дострокове повернення всієї суми позики, яка мала бути повернута до 04 січня 2016 року, у зв'язку з чим неправильно визначив строк виконання зобов'язання, і з якої дати ОСОБА_6 мала право звернутися з вимогою до поручителя протягом шести місяців. При цьому, судам необхідно врахувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року і чи не можна вважати звернення з даним позовом вимогою про дострокове повернення всієї суми позики.

Крім того, суди першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_9 за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, не врахували наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін договору позики та не позбавляє права позивача звертатися в суд з позовом про стягнення відповідних коштів.

За таких обставин, ухвалені судові рішення в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнати законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики, скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук