УхвалА

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Черненко В.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен» БанкАваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою його представником - ОСОБА_7, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен» БанкАваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 200 тис. доларів США строком до 19 лютого 2016 року зі сплатою 13 % річних. Цього ж дня з метою забезпечення виконання указаного кредитного договору між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого вони передали належний їм на праві спільної часткової власності садовий будинок АДРЕСА_1; земельну ділянку № 3, площею 0,0722 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована за указаною адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю; земельну ділянку № 10, площею 0,0597 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за указаною адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору виникла заборгованість.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 930 276 грн 35 коп.звернути стягнення на предмет іпотеки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен» Банк Аваль» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором укладеним 19 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен» Банк Аваль» та ОСОБА_5 у розмірі 1 930 276 грн 35 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: садовий будинок АДРЕСА_2; земельну ділянку № 3, площею 0,0722 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за указаною адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю; земельну ділянку № 10, площею 0,0597 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за указаною адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізацію предмета іпотеки (вказаних судового будинку та земельних ділянок), через прилюдні торги. Встановлено початкову ціну реалізації предмету іпотеки, окремо по кожному із об'єктів права власності на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє його представник - ОСОБА_7, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, виконавши вимоги ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку», дійшли до правильного висновку, про те, що позичальник та майновий поручитель як солідарні боржники належним чином умови кредитного договору та договору іпотеки не виконували, допустили заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачам на праві власності. Розмір кредитної заборгованості визначено згідно умов договору та вимог закону.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки суди вірно виходили з того, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 - 1239 цс 16 від 8 червня 2016 року, № 6 - 1205 цс 15 від 23 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про пропуск позовної давності для стягнення пені безпідставні, так як вона стягнута в межах річного строку (ст. 258 ЦК України), а, крім того, заяви про застосування позовної давності відповідачі не подавали.

Посилання касаційної скарги на недіслання банком досудової вимоги (ст. 35 «Про іпотеку»), не є підставою для відмови у позові, оскільки, по - перше, така вимога надсилалась, а, по - друге, справа розглядається в суді з травня 2012 року, що надавало можливість відповідачам заперечувати проти позову (п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, поданою його представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель В.А.Черненко