У Х В А Л А

9 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 червня 2014 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 борг за договорами позики у розмірі 575280 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 17652 грн 43 коп., а всього 592932 грн 43 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 порушують питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема частини 1 статті 1049 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня, 24 квітня 2013 року, 20 січня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, судами встановлено, що 25 листопада 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг кошти, які зобов'язувалась повернути протягом 60 днів, від дня пред'явлення до неї вимоги ОСОБА_6 В травні 2013 року ОСОБА_6 пред'явив вимогу про повернення коштів, проте вона виконана не була. У зв'язку з чим у листопаді 2013 року він звернувся з позовом до суду. Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи суму боргу за договором позики, апеляційний суд виходив з того, що зобов'язання за договором позики ОСОБА_4 не виконала.

Разом з тим, у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня, 24 квітня 2013 року, в яких надані заявником для порівняння, суд виходив з того, що у договорах позики строк виконання зобов'язання не встановлювався.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року прийнята у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначена ухвала суду не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та передав справи на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами позики до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко