У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Буцяка З.І, ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В апеляційній скарзі позивач вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводить, що суд при прийнятті рішення не врахував зміни, які були внесені у Цивільний кодекс України, та набрали чинності з 01 січня 2013 року, відповідно до яких в ч.ч.2,3 ст.182 ЦК України виключено вимогу про державну реєстрацію правочинів щодо нерухомості, виключено в ч.1 ст.657 ЦК України слова щодо державної реєстрації правочинів, а ч.3 ст.640 ЦК України викладена в такій редакції, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладений з дня його посвідчення.

Звертає увагу, що рішенням суду встановлено досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, а також те, що відбулася передача майна та сплата обумовленої грошової суми.

Зауважує, що відмова відповідача нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу порушує закріплене Конституцією України і ЦК України право власності позивача на придбане за договором майно, а згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За викладених обставин просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі овочевого складу, що за адресою: Рівненська область, м. Корець, вул. Київська, 100 (а.с.3).

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, відбулась передача майна, покупець оплатив обумовлену сторонами ціну в сумі 17 500 грн. відповідно акту прийому-передачі від 30 серпня 2013 року (а.с.4).

Будівля овочевого складу була придбана ОСОБА_3 в 2002 році в Корецького МКП «Ринок», що підтверджується накладною від 12 грудня 2002 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 12 грудня 2012 року (а.с.12).

Суд першої інстанції встановив, що відповідачу ОСОБА_3 будівля овочевого складу на праві власності не належить, документи про належність такого права в останнього відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна має вчинятися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що не було дотримано сторонами, суд вважає, що спірний договір не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві).

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 655,657, 658 ЦК України не може бути укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки такий договір не міг бути посвідчений нотаріально в момент укладення через відсутність у продавця документа, що посвідчує належність будівлі на праві власності, як предмета договору купівлі-продажу, оскільки цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, в якому зазначено, що у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

За материалами справи будівля овочевого складу на праві власності ОСОБА_3 не належить, а тому останній не мав правових підстав розпоряджатися цим майном, укладати будь-які договори, об'єктом яких було б це майно, в тому числі продавати та брати кошти за його продаж.

З врахуванням викладеного договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_3 є неукладеним та не створює прав та обов'язків для сторін, доводами апеляційної скарги дані обставини не спростовано, протилежного не доведено.

Колегія суддів враховує вимоги викладені в ч.4 ст.174 ЦПК України щодо обовязку перевірки судом законність визнання позову, а в разі встановлення, що визнання суперечить закону, покладає обовязок на суд не приймати таке визнання та продовжити судовий розгляд справи по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді З.І.Буцяк

ОСОБА_1