Справа № 211/563/16-ц
Провадження № 2/211/1033/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Дьяконової Т.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що з 09.06.1990 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Від їх шлюбу народилась двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вже повнолітні. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2011 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу, вони з відповідачем набули домоволодіння АДРЕСА_1 у складі житлового будинку "А-1" глинобитний обкладений цеглою загальною площею 60,20 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., сарай "Б" шлаколітий, паркан № 1,2, замощення - 1, воло колонка, вбиральня, згідно правовстановлюючого документу на домоволодіння: договіру міни від 16.06.1994 року, що посвідчений Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано у реєстрі за № 3-148/5. Дане домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 869 кв.м. Вказує, що спірний будинок був придбаний за спільні з відповідачем гроші. В зв'язку з тим, що згоди на добровільний поділ вказаного майна між сторонами не досягнуто, позивач просила суд визнати будинок АДРЕСА_2 Дніпропетровської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; розділити домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року та визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року за кожним із них окремо право власності на ? частку домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав, та посилаючись на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та посилаючись на те, що оскільки спірний будинок, що був придбаний відповідачем за договором міни на належну йому квартиру, яку він придбав ще до шлюбу, просив в задоволені позову відмовити.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися надали повноваження своїм представникам.

Представник відповідача ОСОБА_6 надав письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що квартира по АДРЕСА_3 що обмінювалась на спірне домоволодіння, належала відповідачу на праві особистої власності, що підтверджується п. 2 договору міни від 16.06.1994 року, при цьому виділена йому у власність 14.11.1989 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 378, а свідоцтво на право власності видане 16.05.1994 року. Тобто квартира була у власності відповідача ще до оформлення шлюбу з позивачем. Вказує, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного з них (а.с. 24-26 - заперечення).

Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.06.1990 року до 11.10.2011 року (а.с. 10 - копія свідоцтва про укладення шлюбу, а.с. 13 - копія рішення суду).

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружини та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 4 ст.368 ЦК України встановлено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як слідує з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У п. 23 постанови вказано, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ст. 57 СК України та роз'яснень п. 24 вказаної постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно договору міни від 16.06.1994 року, посвідченого завідуючою Другої Криворізької держаної нотаріальної контори Л.С. Герасимовою, ОСОБА_4 обміняв трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 5802621 карбованців на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 вартістю 2884860 грн.. Обмін проводився без доплати.

При цьому вищевказана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. що видане 16.05.1994 року на підставі рішення райвиконкому № 378 від 14.11.1989 року, зареєстрованого в Криворізькому інвентар бюро в реєстрову книгу №1, стр.56,запис№56 від 16.05.1994 року. (а.с. 14-16- копія договору).

Як слідує з наданих відповідачем доказів, ордер на вищевказану квартиру отримала ОСОБА_8 06.01.1974 року на підставі рішення міськвиконкому від 10.07.1973 року № 240, на сім'ю з трьох чоловік, в склад якої входили ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ( а.с. 27, 55 - копія ордеру та контрольного талону до нього).

З довідки, виданої головою и ЖБК «Планета-2» від 11.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_8 була членом ЖБК « Планета -2» та з 1975 року по 1994 року поживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 при цьому пайові внески за квартиру були виплачені нею у повному обсязі, остання сума виплачена 08.09.1989 року ( а.с. 56 - довідка).

З виписки № 987 з протоколу № 21 від 03.11.1989 року засідання громадської комісії виконкому Саксаганського районної ради народних депутатів з житлових питань, затвердженої рішенням № 378 від 14.11.1989 року слідує що всі рахунки по вказаній квартирі були переоформлені з ОСОБА_8 на ОСОБА_4 зі згоди всіх неповнолітніх членів сімї ( а.с. 29 - копія виписки).

Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час обміну вищевказаної квартири на спірний будинок, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону «Про власність» , п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України).

Зважаючи на те, що пайові внески за квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 внесені до одруження сторін, крім того свідоцтво про право власності на вказану квартиру, що видане 16.05.1994 року, було видано на підставі рішення райвиконкому № 378 від 14.11.1989 року, суд приходить висновку, що вищевказана квартира, яка відповідно до договору міни була обміняна на спірне домоволодіння, була особистою власністю відповідача.

Відповідно до положень ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є в тому числі майно, набуте нею, ним до шлюбу та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 57-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. А. Папарига