Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Карпенко С.О.,

Кафідової О.В., СитнікО.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у примусовому порядку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначало, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 04 травня 2011 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 37 714 грн 34 коп., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом - 31 255 грн 51 коп., інфляційних втрат за кредитом - 1 640 грн 73 коп., 3 % річних за кредитом 128 грн 26 коп., 3 % річних за відсотками 100 грн 43 коп., інфляційних втрат за відсотками - 1 717 грн 30 коп., сума заборгованості за відсотками - 130 грн 16 коп., пеня - 2 741 грн 95 коп.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням змінених позовних вимог позивач просив суд звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 13,6 кв. м, загальною площею 28,6 кв. м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і яка передана в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору іпотеки, посвідченого 04 травня 2011 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. за реєстровим № 2613, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог банку у розмірі 37 714 грн 34 коп. заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2011 року та 466 грн 20 коп. судового збору.

Також позивач просив виселити із указаної квартири в примусовому порядку та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та всіх членів його сім'ї.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі «ВТБ Банк» просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором та сума вартості предмета іпотеки є неспівмірними, а тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, вважав позов необґрунтованим.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 04 травня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60 000 грн зі сплатою 19 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення 03 травня 2016 року.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 04 травня 2011 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_2, яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 13,6 кв. м, загальною площею 28,6 кв.м.

Взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином ОСОБА_3 не виконувала, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 37 714 грн 34 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, зазначаючи про необхідність врахування співмірності заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна, при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього не вказав, якою нормою права це передбачено.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав (ч. 3 ст. 39 цього Закону).

Вказаним Законом, чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості за основним зобов'язанням із вартістю переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна.

У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Разом з тим суд першої інстанції при вирішенні спору вказаних норм матеріального права, того, що у позичальника існує прострочена заборгованість зі сплати кредиту і відсотків за користування ним, не врахував, не звернув уваги на те, що іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, на порушення положень ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України не з'ясував обставин, які підлягали встановленню при вирішенні даної справи, зокрема, щодо того, чи завдає порушення основного зобов'язання боржником збитки іпотекодержателю, чи змінює обсяг його прав, оскільки відсутність такого може бути підставою для відмови у задоволенні позову про дострокове стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Ураховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

С.О. Карпенко

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік