Справа № 370/1754/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/3626/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 54 15.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації», Комунального підприємства Київської обласної ради «Макарівське бюро технічної інвентаризації» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» (далі - відповідач), в якому просила стягнути грошові кошти, а саме: заборгованість щодо виплати винагороди за вислугу років; заборгованість щодо виплати 13 заробітної плати; заборгованість щодо виплати матеріальної допомоги до Дня 8-го Березня та Дня працівників житлово- комунального господарства, моральну шкоду.

Через канцелярію суду позивачка подала нову редакцію уточненої, доповненої на підставі ст.ст. 31, 33 ЦПК України позовної заяви у якій просила суд стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» - заборгованість щодо виплати винагороди за вислугу років за I півріччя 2007 року; заборгованість щодо виплати матеріальної допомоги (премій заохочень) до Дня - 8 - го Березня та Дня працівників житлово - комунального господарства; середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні щодо виплати винагороди за вислугу років за I півріччя 2007 року та матеріальної (премії, заохочень) допомоги до видатних дат: 8 - го Березня та Дня працівників житлово - комунального господарства за 2004 рік; моральну шкоду.

01.03.2016 року ухвалою суду Комунальне підприємство Київської обласної ради «Макарівське бюро технічної інвентаризації» було залучено в якості співвідповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» про стягнення грошових коштів.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_2, заборгованість щодо виплати матеріальної допомоги (премій, заохочень) до Дня 8-го Березня та Дня працівників житлово - комунального господарства за 2004 рік у сумі 1267 грн. 46 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не навів мотивів з яких відмовив у стягненні заборгованості щодо виплати позивачу винагороди за вислугу років за 1 півріччя 2007 року у сумі 252 грн. Суд не перевірив, чи входить винагорода за вислугу років за 1 півріччя 2007 року до структури заробітної плати.

Не погоджується із висновком суду також в тій частині, що позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права на отримання винагороди за вислугу років за перше півріччя 2007 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поза межами тримісячного строку, який встановлений ст.233 КЗпП України.

Також не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі 02.04.1993 року була переведена з Київського міського бюро технічної інвентаризації на посаду начальника Макарівського бюро технічної інвентаризації.

03.06.2004 року позивач тимчасово призначена на посаду інженера на період відсторонення від обов'язків начальника Макарівського БТІ згідно Наказу №42-к від 03.06.2004 року.

27.04.2006 року позивач була звільнена з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України, виявленої невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно Наказу №43-с від 27.04.2006 року.

На підставі рішення Макарівського районного суду від 06.11.2006 року позивача було поновлено на роботі на посаді тимчасово виконуючої обов'язки інженера Макарівського бюро технічної інвентаризації з 27 квітня 2006 року та зобов'язано Макарівське БТІ виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно Наказу №41-ос від 19.04.2007 року позивачці було присвоєно кваліфікацію тимчасово виконуючого техніка І-ої категорії, а за Наказом №74-ос від 29.08.2007 року звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію.

Підставою для тимчасового переведення на посаду інженера і відсторонення від обов'язків начальника Макарівського БТІ послужило те, що проти позивачки була порушена кримінальна справа.

Проте вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21.03.2012 року вона була визнана невинною та виправдана.

Згідно наказу начальника Макарівського БТІ № 46-Г від 27.07.2007 «З адміністративно господарської діяльності» на підставі колективного Договору всім постійно працюючим працівникам бюро наказано нарахувати та виплатити винагороду за вислугу років за І півріччя 2007 року.

Відповідно до розрахунку винагороди за вислугу років за І півріччя 2007 року ОСОБА_2, застосували коефіцієнт 1.2 та визначили, що її стаж роботи становить 3 роки 6 місяців і відповідно нарахували 378,00 грн. винагороди за вислугу років за І півріччя 2007 року при посадовому окладі/тарифній ставці у 630 грн.

Згідно довідки КП КОР «Північне БТІ» № 146 від 19.02.2016 середньомісячна заробітна позивачки станом на березень 2004 року становила 967,46 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у судовому засіданні не довела ступінь своїх моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення винагороди за вислугу років та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, заявляючи до суду ці вимоги пропустила тримісячний строк звернення до суду і не просила суд про поновлення строків звернення до суду.

Судова колегія не може погодитись із висновками суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення винагороди за вислугу років з огляду на таке.

Як роз»яснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з»ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов»язки сторін.

Як роз»яснено в п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Суд першої інстанції відмовивши у позові про стягнення надбавки за вислугу років з підстав пропуску строку звернення до суду, не встановив чи були обґрунтовані позовні вимоги. Суд лише навів доводи позивача, з яких вона виходила визначаючи цей розмір 252 грн., однак не вказав чи погоджується він із такими доводами позивача і чи було порушене її право на отримання вказаних коштів.

Ця помилка суду підлягає виправленню судовою колегією.

Як вбачається із трудової книжки позивача, станом на 1 січня 2007 року загальний її стаж роботи в Макарівському БТІ становив 13 років. Крім того, до стажу, який необхідно визначити для встановлення розміру винагороди на вислугу років, також зараховується стаж роботи в Київському міського бюро технічної інвентаризації 19 років, що передбачено Положенням про виплату винагороди за загальні річні підсумки роботи з фонду матеріального заохочення по Макарівському БТІ (а.с.20) таким чином загальний стаж роботи позивача, який давав їй право на отримання вислуги років становив 32 роки.

Відповідно до додатку 6 до Колективного трудового договору ДП Макарівске БТІ на 2006-2007 роки розмір винагороди за вислугу років визначається в залежності від стажу роботи. При безперервному стажі роботи, який дає право на одержання одноразової винагороди за вислугу років більше 15 років розмір річної винагороди становить в % від місячного посадового окладу 2. (а.с.21)

Як вбачається із розрахунку винагороди за вислугу років за 1піврічя 2007 року посадовий оклад позивача становив 630 грн. (а.с.107)

При застосуванні коефіцієнту 2 вислуга років за перше півріччя 2007 року становила б - 630,00 грн. при розмірі посадового окладу 630. Оскільки виплачено було лише 378 грн., позивач мала право на отримання додатково 252 грн.

Заперечення відповідача проти цих позовних вимог зводились до того, що наданий час не збереглись документи, які б підтверджували нарахування винагороди за вислугу років за 1-півріччя 2007 року, а тому не можна стверджувати, що ця винагорода виплачувалась у повному обсязі, оскільки можливо були відсутні фінансові можливості. Однак судова колегія не може їх сприйняти як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки виходячи із наведеного розрахунку всім працівникам виплачувалась винагорода у повному обсязі виходячи із посадового окладу та стажу роботи. Щодо позивача, то їй також нарахувала у повному обсязі, але виходячи із неправильно визначеного стажу роботи, а саме 3,6 років, замість 32 років, що і призвело до неправильного нарахування цієї винагороди.

Недоплата за вислугу років за перше півріччя 2007 року за становить 630,00-378,00 = 252,00 грн. І ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки винагорода за вислугу років відноситься до структури заробітної плати, а на позови про стягнення заробітної плати тримісячний строк для звернення до суду не розповсюджується , вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Встановивши вказані обставини, колегія суддів в подальшому погоджується із судом першої інстанції в тому, що в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди необхідно відмовити за пропуском строків звернення до суду з даним позовом.

Згідно ст.234 Кодексу Законів про Працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до позиції викладеної у Рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.117, 237-1 цього Кодексу суд вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник чи уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Позивач була звільнена з роботи у 29 серпня 2007 року і відповідач провів з нею розрахунок при звільненні. Щодо цих обставин позивач не заперечувала, а отже судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що строк звернення до суду з позовом про виплату винагороди за вислугу років за 1 півріччя 2007 року почав перебіг з 29 серпня 2007 року. Однак позивач звернулась до суду з цим позовом в серпні 2015 року, що давало суду підстави для відмови у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду.

Позивач хоча в цілому і не погоджувалась в апеляційній скарзі з такими висновками суду, однак не навела своїх доводів, які б ці висновки спростували.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду не оскаржувалось і судовою колегією не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення винагороди за вислугу років і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_2 252 грн. винагороди за вислугу років за 1 півріччя 2007 року.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді