Провадження № 2/161/4538/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 грудня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіна А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 14 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладено договором позики, відповідно до якого вона передала йому грошові кошти у сумі 5000 доларів США з умовою повернення коштів до 15 квітня 2016 року. Договір укладено у письмовій формі, а факт передачі коштів підтверджується розпискою від 14 жовтня 2015 року. Відповідач борг не повернув.

Зазначає, що умовами договору позики передбачено, що кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобовязаний платити позикодавцю два проценти від зазначеної суми позики, а вразі прострочення виконання зобовязання позичальником за даним договором, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Станом на день звернення до суду, розмір заборгованості відповідача становить 162027,40 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 14 жовтня 2015 року в сумі 162027,40 грн., а також судові витрати у справі.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що згідно договору позики від 14 жовтня 2015 року, укладеного між сторонами (далі Договір позики), ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 109 700,00 грн.., що є еквівалентом 5000 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у гривнях, але не менше ніж 5000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж до 15 квітня 2016 включно.

Відповідно до п. 2 Договору позики, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю 2 (два) проценти від зазначеної суми позики, що за шість місяців складатиме загальну суму у гривнях еквівалентну 600 (шестистам) доларам США 00 центам. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником одноразово в момент повернення суми позики.

Відповідно до п. 5 Договору позики, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного Договору.

Відповідно до п. 10 Договору позики, у разі прострочення виконання зобовязання позичальником за даним Договором, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми.

Судом встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 5000 доларів США, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що на час звернення до суду, загальний розмір заборгованості відповідача становить 162027,40 грн., що складається з суми позики 5000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.10.2016 року становить 129135 грн.; +1200 доларів США сума заборгованості по процентах за користування грошима (при розрахунку 2 відсотки за місяць від суми позики за 12 місяців), що за курсом НБУ станом на 11.10.2016 року становить 30992,4 грн.;+1900 грн. три відсотки річних за 179 днів прострочення зобовязання.

Відповідач жодних заперечень на спростування вказаного розрахунку не навів.

Зазначений розрахунок відповідає умовам договору позики.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 162027,40 грн. боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ст.ст..526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 162027 (сто шістдесят дві тисячі двадцять сім) гривень 40 копійок боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені нею судові витрати в сумі 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) гривень 27 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.