Справа № 761/7837/16-ц
Провадження № 2/761/4061/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.

при секретарі Кріт І.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, яка вибула з володіння без згоди власника, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості його частки еквівалентної 1/2 вартості двокімнатної квартири у АДРЕСА_1, в розмірі 699 350,40 грн.

Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що з 02.06.1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачкою, який 21.05.2009р. був розірваний. Під час перебування в шлюбі Позивачем з Відповідачкою було нажито спільне майно, в тому числі двокімнатна квартира у АДРЕСА_1. Відповідачка, порушивши право власності Позивача на вказане майно, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, без необхідних повноважень, а також без відома та згоди Позивача, відчужила вищевказану квартиру на підставі договору дарування ОСОБА_3, яка в подальшому продала її ОСОБА_4, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2013р., яким договір дарування спірної квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано недійсним. Однак, у подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2014р. у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено, та встановлено, що порушене право Позивача як співвласника квартири, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя та була відчужена без його згоди, може бути захищено шляхом стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя. Таким чином, Позивач має право на отримання компенсації вартості його частки, еквівалентної 1/2 вартості двокімнатної квартири у АДРЕСА_1, що виходячи зі Звіту про оцінку майна від 22.02.2016р. складає 699 350,40 грн.

Відповідачка подала суду заперечення на позовну заяву (а.с.50-53,103-105), в яких зазначила, що стосовно предмета позовних вимог, а саме стягнення компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, яка вибула з володіння без згоди власника - квартири АДРЕСА_1 вже прийняте рішення Апеляційним судом м. Києва від 02.06.2015р., яке на момент подання даного позову, сторонами провадження не оскаржувалося та набрало законної сили. Так, після розірвання шлюбу між сторонами, Позивач в квітні 2011 року звернувся до Відповідача з позовом про поділ майна подружжя, до якого відносилась і АДРЕСА_1. В ході розгляду вказаної справи судом було встановлено, що Відповідач без згоди Позивача відчужила вказану квартиру, подарувавши її своїй матері - ОСОБА_3, яка згодом на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2011р. продала вказану квартиру ОСОБА_4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2013р. зазначений договір дарування визнано недійсним з підстав його укладення без згоди другого з подружжя, тобто без згоди Позивача, в зв'язку з чим останній звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_4 Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2014р. позовні вимоги Позивача задоволено частково, проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2014р. у задоволенні позовних вимог Позивачу відмовлено у повному обсязі на підставі того, що порушене право Позивача може бути захищене шляхом стягнення з Відповідачки в порядку поділу майна подружжя компенсації вартості його частки в спільному майні подружжя. При цьому у справі про поділ спільного майна подружжя, Шевченківським районним судом м. Києва 21.10.2014р. було винесено рішення, згідно з яким зокрема було враховано необхідність компенсації Позивачу вартості частки у спільному майні подружжя в сумі 38 753,91грн. з врахуванням здійснених одноособових кредитних виплат з боку Відповідачки. В подальшому рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02.06.2015р. було прийнято остаточне рішення по справі про поділ спільного майна подружжя, яким зокрема було вирішено питання щодо порушеного права ОСОБА_1 як співвласника АДРЕСА_1

У судовому засіданні Позивач та його представник - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

Представник Відповідачки - ОСОБА_6 щодо задоволення позову заперечила та просила закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року у справі № 2610/29832/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, приватний нотаріус Тімонов Євген Ігорович, приватний нотаріус Бровченко Марина Олександрівна, про визнання правочинів недійсними.

У цьому рішенні встановлено, що 02.06.1995 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

14.02.2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрованого в реєстрі за № 816, була придбана квартира АДРЕСА_1 за згодою ОСОБА_1, що не заперечується сторонами.

21.05.2009р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 278 від 21.05.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (свідоцтво серії НОМЕР_3).

03.03.2011р. Відповідачка на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тімоновим Є.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 265, подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_10 (а.с.56-57), яка в подальшому 24 червня 2011 року продала зазначену квартиру ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с.58-60).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2013р. у справі №2610/29832/2012 було встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_2 є сумісною спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відтак в зв'язку з відсутністю згоди позивача на відчуження майна, що перебуває у спільній сумісній власності, судом визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 03.03.2011р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тімоновим Є.І., зареєстровано в реєстрі за № 265 (а.с.8-12,61-65).

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на квартиру, який рішенням від 01.04.2014р. у справі № 761/34232/13-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково та витребував у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повернувши її на користь останніх (а.с.66-68).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2014р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2014р. в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Проте, в рішенні від 01.07.2014р. Апеляційний суд м. Києва зауважив, що порушене право позивача, як співвласника квартири, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя та була відчужена без згоди позивача, може бути захищене шляхом стягнення з ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя компенсації вартості його частки в спільному майні подружжя (а.с.5-7,69-71).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2014р. у справі № 761/6978/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за об'єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому після уточнення просив в порядку поділу спільного майна подружжя з урахуванням компенсації розподілити інше майно подружжя наступним чином: визнати за ним право власності на земельну ділянку, кадастровий№:НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; право власності на 67/100 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2014р. з урахуванням права ОСОБА_1 на отримання від ОСОБА_2 компенсації вартості його частки у квартирі АДРЕСА_1 та права ОСОБА_2 на компенсацію 1/2 частини спільних боргів подружжя, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя (квартири АДРЕСА_1) в розмірі 38 753,91 грн. (а.с.72-78).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2014р. в частині зокрема стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частки у спільному майні подружжя (квартири АДРЕСА_1) в розмірі 38 753,91 грн., - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 38 753,91 грн. (а.с.79-85, 89-92).

В судовому засіданні представник Відповідачки - ОСОБА_6 просила закрити провадження у справі з тих підстав, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015р., яке не оскаржувалось сторонами та є чинним, було прийнято остаточне рішення по справі про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яким зокрема було вирішено питання щодо порушеного права ОСОБА_1 як співвласника АДРЕСА_1, а саме відмовлено позивачу у стягненні з ОСОБА_2 компенсації.

Проте, Апеляційний суд м.Києва в своєму рішенні від 02.06.2015р., обгрунтовуючи підстави для відмови ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 компенсації вартості частки АДРЕСА_1, виходив з того, що звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_1 просив збільшити його частку в майні в квартирі АДРЕСА_2 до 67/100 за рахунок компенсації за продану квартиру по АДРЕСА_1 Позовних вимог про стягнення компенсації ОСОБА_1 не заявляв. Тоді, як суд першої інстанції в порушення вимог ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання стягнення компенсації. Тому рішення суду в цій частині не можна визнати законним та обгрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, як таких, що не були заявлені. Оскільки позовних вимог про стягнення компенсації ОСОБА_1 не заявлялось, то і її розмір (кредитні зобов'язання, боргова розписка) не можуть бути предметом дослідження судом.

Аналогічні доводи Апеляційний суд м.Києва виклав і в ухвалі від 20.10.2015р. у справі за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення Апеляційного суду м.Києва від 02.06.2015р. (а.с.93-96).

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та наявність підстав для закриття провадження у справі, визначених ст. 205 ЦПК України, дійшов висновку, що клопотання представника Відповідачки про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки фактично вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості його частки в АДРЕСА_1 не заявлялись та не були розглянуті судом, рішення суду, яке набрало законної сили за результатам розгляду зазначених вимог прийнято не було.

Згідно Звіту вих. № 2202/16-01 від 22.02.2016р. про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16388/14, виданий Фондом державного майна України від 29.04.2014р.), вартість квартири № 45, що розташована в багатоквартирному, житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, станом на 22.02.2016р. складає 1 398 700,80 грн. (а.с.17-43), відтак вартість 1/2 частки вказаної квартири складає 699 350,40 грн.

В судовому засіданні жодною зі сторін клопотань про призначення судової експертизи для визначення вартості квартири АДРЕСА_1 - не заявлялось, відтак, суд вважає за можливе для визначення розміру компенсації ОСОБА_1 вартості 1/2 частки вказаної квартири, яка підлягає сплаті ОСОБА_2, виходити з вартості квартири, визначеної згідно Звіту вих. № 2202/16-01 від 22.02.2016р.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Згідно положень п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що порушене право Позивача, як співвласника квартири АДРЕСА_1, що перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та була відчужена останньою без згоди Позивача, підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості належної йому 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, що складає 699 350,40 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з Відповідача в на користь Позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 4 134,00 грн., а також, виходячи з розміру вимог задоволених судом з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 859,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст. 368 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та керуючись ст.ст.3,4,10, 11, 57-60, 88,174, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_2) компенсацію вартості належної йому у спільному сумісному майні подружжя 1 / 2 частки квартири АДРЕСА_1, що складає 699 350,40грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 4 134,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 2 859,50грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: