АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1714/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/629/16 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - ОСОБА_1 та його

представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

та її представника ОСОБА_4,

представника органу опіки і піклування

ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини.

Мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 15 липня 2006 року. В шлюбі народилась дитина дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживала з нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року їх шлюб розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року місце проживання дитини визначено з матір'ю та встановлено для батька графік відвідування дитини. 18 грудня 2015 року відповідач викрав дочку із школи та не повернув її до сьогоднішнього дня. З приводу викрадення та незаконного утримання дитини ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування. Вважає, що проживання дитини з батьком не відповідає її інтересам і дитина повинна проживати з матір'ю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року вирішено:

Позов задовольнити.

Відібрати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 та передати матері ОСОБА_3 для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини м. Тернопіль вул. Тарнавського, 5Анатолійовича в користь ОСОБА_3 551 грн. 27 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги думку дитини, яка не бажає проживати з матір'ю. Дитина скаржилась, що мама на неї кричить, боїться покарання, це її пригнічує. Умови проживання з матір'ю створюють небезпеку для дитини.

Спір вирішено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційному суді ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив скасувати рішення суду з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що вона працевлаштована, має постійний і стабільний заробіток, що дозволяє їй належним чином утримувати і себе, і дитину, позитивно характеризується за місцем проживання і за місцем роботи і доводи апеляційної скарги є надуманими.

Представник служби у справах неповнолітніх просила місце проживання дитини визначити з батьком, посилаючись на те, що дитина задоволена тим, що проживає з батьком та проти того, щоб її забрали до матері.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заслухавши думку учасників процесу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК, якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відмовляючи у позові суду першої інстанції, врахував вищевказані вимоги закону та правові принципи Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року згідно з яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин.

З цими висновками погоджується апеляційний суд.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_7, яка народилась 31 березня 2009 року в м. Тернополі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року їх шлюб розірвано і сторони проживають окремо один від одного за різними адресами.

Дочка ОСОБА_6 проживала з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачці на праві приватної власності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року місце проживання малолітньої ОСОБА_7 визначено разом з матір'ю ОСОБА_3, за адресою м. Тернопіль, вул. Тарнавського, 5/10, та встановлено для батька ОСОБА_1 графік побачень з дочкою.

18 грудня 2015 року близько 11 години відповідач ОСОБА_1 без згоди матері ОСОБА_3 забрав дитину із школи, мотивуючи тим, що дитина боїться повертатися до свого місця проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що фактичне місце перебування дитини ОСОБА_7 - АДРЕСА_2.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що батько самочинно змінив місце проживання малолітньої дитини.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність виняткових обставин, в силу яких дитина могла бути розлучена з матір'ю та стала проживати з батьком.

При цьому суд вірно взяв до уваги висновки рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення графіку побачень дитини та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дити, зокрема викладений у ньому висновок органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, яким фактично визначено місце проживання дитини з матір'ю, пояснення в суді першої інстанції психолога ОСОБА_8, яка пояснила, що дитина ОСОБА_7 має емоційно награну поведінку створену під впливом батьків, однак чітко не може дати належну оцінку ситуації, що склалася між її батьками.

У зв'язку з цим колегія суддів не бере до уваги думку представника органу опіки і піклування в суді першої інстанції, яка пояснила, що доцільно, щоб дитина залишалася проживати з батьком, так як дитина задоволена тим, що проживає з ним та проти того, щоб її повернули до матері.

Як пояснила позивачка та не заперечується відповідачем, вона працевлаштована, має постійний і стабільний заробіток, що дозволяє їй належним чином утримувати і себе, і дитину, у квартирі встановлені добрі санітарно-гігієнічні умови.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що проживання дитини з матір'ю створює небезпеку для дитини, не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі, та прийшов до вірного висновку про відібрання малолітньої ОСОБА_7 у батька та повернення її за місцем проживання матері, де створені необхідні умови для її фізичного, розумового та морально психологічного розвитку.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, -колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: