РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2418/16-ц

Провадження № 2/638/2219/16

16.06.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника Зміївської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є спадкоємцем за законом після своїх батьків - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. У зв'язку з тим, що її батько ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на будинок по АДРЕСА_1 після прийняття його до експлуатації, то постановою №4577/02-31 від 25.12.2015 року державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Лучкіна І.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. Просить суд позов задовольнити.

Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року у місті Харкові. Батьками позивача згідно актового запису про народження №1104 від 31.07.1959 року є: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 33).

04.11.1978 року у Дзержинському відділі державної РАЦС Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем та ОСОБА_7, після цього позивач взяла прізвище чоловіка - «ОСОБА_2», що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 38).

Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.1952 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а. с. 40).

Згідно рішення виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих №30 від 06.12.1955 року, зміненого рішенням виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих №125/І від 20.03.1956 року, ОСОБА_3 була надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 400 кв.м. для будівництва власного житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 51-52).

На підставі цих рішень між батьком позивача - ОСОБА_3 та житловим правлінням Дзержинського району м. Харкова був укладений договір №22 від 20.04.1956 року на будівництво на вказаній вище земельній ділянці житлового будинку, сараю та вбиральні. Договір №22 від 20.04.1956 року відповідно до пункту 15 був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської нотконтори ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі за №4-4689, і відповідно до чинного законодавства є дійсним (а. с. 48-50).

Відповідно до вказаного вище договору, плану земельної ділянки (а. с. 53) та проекту на спорудження будинку батьки позивача на земельній ділянці площею 400 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 побудували дерев'яний будинок літ. А-1, сарай літ. Б, вбиральню літ. Г, льох літ. В. Це підтверджується технічним паспортом ХМБТІ від 24.09.1964 року (а. с. 29). У цьому документі відсутні будь-які штампи ХМБТІ про самочинне будівництво батьками позивача вказаних вище будівель на земельній ділянці площею 400 кв.м. за адресою - АДРЕСА_1.

В подальшому батьки позивача на зазначеній земельній ділянці до житлового будинку літ А-1 добудували цегляну прибудову літ. А1-1 та тамбур літ. а, а також сарай літ. Д. Це підтверджується технічним паспортом ХМБТІ від 03.04.1972 року.

При виготовленні цього документу ХМБТІ здійснило відмітку про самочинне будівництво прибудови літ. А1-1. При цьому будь-які відмітки ХМБТІ про самочинне будівництво моїми батьками будинку літ. А-1 у технічному паспорті від 03.04.1972 року - відсутні (а. с. 23-28).

Рішенням виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих №208 від 04.10.1972 року зазначені вище добудови були узаконені (а. с. 44).

З прийняттям зазначеного вище рішення ХМБТІ анулювало у технічному паспорті відмітки про будь-яке самочинне будівництво на земельній ділянці площею 400 кв.м. за адресою - АДРЕСА_1.

У 1976 року також на земельній ділянці по АДРЕСА_1 батьки позивача до будинку літ А-1 добудували дерев'яну веранду літ. а-2 та дерев'яний тамбур літ. а-3.

Оскільки будинок літ. А-1 по АДРЕСА_1 був остаточно побудований на підставі нотаріально посвідченого договору №22 від 20.04.1956 року, укладеного між ОСОБА_3 та житловим правлінням Дзержинського району м.Харкова, то міською приймальною комісією Дзержинського району м. Харкова 20.01.1977 року був складений акт готовності та введення в експлуатацію будинку. Цей акт був затверджений рішенням виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих Харківської області №51 від 02.03.1977 року (а. с. 46-47).

Відповідно до пункту 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР та Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.31.1995 року.

Згідно з пунктом 14 Переліку до документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, зокрема належать, нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Водночас вказана вище Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинку або домоволодіння, оскільки така реєстрація здійснювалась виключно за бажанням власника згідно пункту 8 Інструкції.

Таким чином, відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення у 1977 року права власності ОСОБА_3 на будинок літ. А-1 з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, належними правовстановлюючими документами, які підтверджують його право власності, є безпосередньо нотаріально посвідчений договір №22 від 20.04.1956 року, акт готовності та введення в експлуатацію будинку та рішення виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих Харківської області №51 від 02.03.1977 року, що також відповідає роз'ясненням у Листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 10.08.2004 року (а. с. 14).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Будинок по АДРЕСА_1 був побудований батьками позивача ОСОБА_2 під час шлюбу, а тому кожному з них належало по ? частині зазначеного нерухомого майна відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України.

Зі смертю ОСОБА_3 відкрилась спадщина - ? частина будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом були - позивач, дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_4, брат позивача - ОСОБА_11.

ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк подала до Шостої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується заявою від 30.10.2004 року (а. с. 56).

Брат позивача - ОСОБА_11 народився 27.08.1953 року. У актовому записі про народження №984 від 13.09.1953 року його батьками вказані: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4, що підтверджується копіями запису акту про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а. с. 35-37).

Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_4 прийняли спадщину в порядку частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час смерті ОСОБА_3 вони постійно мешкали разом з ним та була зареєстровані АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою адміністрації Дзержинського району ХМР №к-1-1220/0/185-15-02-10 від 29.10.2015 року (а. с. 15-17).

Таким чином, кожен зі спадкоємців після смерті ОСОБА_3 має право на 1/6 частину спадщини (1/2частини будинку : 3 = 1/6 частина).

ОСОБА_4, ОСОБА_11 не отримували у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 10.08.2010.

Зі смертю брата позивача - ОСОБА_11 відкрилась спадщина - 1/6 частина будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом була його мати - ОСОБА_4, яка прийняла спадщину в порядку частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час смерті постійно мешкала разом з ним та була зареєстрована АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою адміністрації Дзержинського району ХМР №к-1-1220/0/185-15-02-10 від 29.10.2015 року. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 - відсутні, оскільки він був неодружений, дітей не мав.

Таким чином, з прийняттям спадщини після померлих ОСОБА_3, ОСОБА_11 матері позивача - ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом має належати 1/3 частина будинку по АДРЕСА_1 (1/6 ч. +1/6 ч. = 2/6ч. =1/3ч.). За життя ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_11 не отримувала. Також вона не отримувала свідоцтво про право власності на належну їй, як дружині, ? частину будинку по АДРЕСА_1. Усього за життя ОСОБА_4 мало належати 5/6 ч. вказаного вище будинку (1/2ч. +1/3ч. = 5/6ч.).

Позивач також після смерті батька ОСОБА_3 не отримувала у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину будинку по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а. с. 12).

На час смерті ОСОБА_4 постійно мешкала та була зареєстрована АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою адміністрації Дзержинського району ХМР №к-1-1220/0/185-15-02-10 від 29.10.2015 року.

Зі смертю матері позивача - ОСОБА_4 відкрилась спадщина - 5/6 частин будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є позивач, інших спадкоємців немає.

Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач подала до Шостої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

КП «ХМБТІ» довідкою №1602813 від 11.11.2015 року повідомило, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 складається з наступних будівель: житлового будинку з прибудовами літ. А-1, сараїв літ. Б., літ. Д, льоху літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі №1,2,4, колодязю №3, замощення «І». Також КП «ХМБТІ» вказало, що на вказаній вище земельній ділянці відсутні самочинні будівлі; вартість зазначених будівель становить 227 353 грн. Окрім того, КП «ХМБТІ» зазначило, що на вказаний вище будинок з надвірними будівлями право власності не оформлено.

Оскільки у КП «ХМБТІ» ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на будинок по АДРЕСА_1 після прийняття його до експлуатації, то постановою №4577/02-31 від 25.12.2015 року державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Лучкіна І.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_3 (а. с. 41).

Також постановою №196/02-31 від 02.02.2016 року державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Лучкіна І.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 після померлої матері ОСОБА_4 на вказаних вище підставах (а. с. 42).

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів, у відповідності із частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, можуть бути визнання права.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженийв його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Як роз'яснено у пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

На вище вказаних підставах у батька позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за життя - у 1977 році у встановленому на той час законом порядку виникло право власності на побудований будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. В подальшому це право власності в порядку спадкування набули його спадкоємці - позивач, брат позивача та їхня мати. За таких обставин позивач на законних підставах прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_4 При цьому нереєстрація свого часу ОСОБА_3 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та неотримання матір'ю ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом не позбавляє позивача права на спадщину за законом.

Як вбачається із відповіді Шостої харківської державної нотаріальної контори від 01.06.2016 року №1663/01-16, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3, який проживав у АДРЕСА_2, була заведена спадкова справа №1014/2004. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася дочка померлого - ОСОБА_2. Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, яка проживала у АДРЕСА_2, була заведена спадкова справа №649/2015 року. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася дочка померлої - ОСОБА_2. Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_11, який проживав у АДРЕСА_2, спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. На цей час свідоцтва про право на спадщину по жодній із спадкових справ нікому не видавалися (а. с. 85-88).

Згідно інформаційної довідки №55726612 від 23.03.2016 року, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.15, 16, 328, 370, 1216, 1217, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку з прибудовами літ. А-1, сараїв літ. Б., літ. Д, льоху літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі №1,2,4, колодязю №3, замощення «І».

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, право власності на 5/6 частину будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку з прибудовами літ. А-1, сараїв літ. Б., літ. Д, льоху літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі №1,2,4, колодязю №3, замощення «І».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: