АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1399/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_9 про визнання поруки за договором припиненою, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_8 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.08.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_10 було укладено кредитний договір №18/МС-08, за умовами якого банк надав ОСОБА_10 кредит в розмірі 20000 доларів США, з кінцевим строком повернення до 10.08.2018 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» замінив ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора та став новим кредитором за договором кредиту №18/МС-08 від 12.08.2008 року.

При цьому, 12.08.2008 року з метою забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір поруки №18/Zмспор-08-02. Також, 12.08.2008 року між ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір поруки №18/Zмспор-08-01.

28.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителів за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості боржник ФОП ОСОБА_10 припинив належним чином виконувати свої обовязки зі сплати кредиту і процентів з 01.07.2010 року.

ОСОБА_8 вважає, що саме з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, який не був сплачений, тобто з 01.07.2010 року, упродовж шести місяців банк мав предявити у судовому порядку вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобовязання за договором. Однак такої вимоги банком предявлено не було. Отже, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості з простроченням строку для предявлення вимоги до поручителя, відтак порука припинилася.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_8 просила визнати поруку за договором поруки №18/Zмспор-08-02 від 12.08.2008 року такою, що припинена з 28.02.2014 року та стягнути з ПАТ«Дельта Банк» понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано поруку за вказаним договором припиненою з 15.07.2014 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального і процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що 12.08.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_10 було укладено кредитний договір №18/МС-08, за умовами якого банк надав ОСОБА_10 кредит в розмірі 20000 доларів США, з кінцевим строком повернення до 10.08.2018 року.

З метою забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором 12.08.2008 року між ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір поруки №18/Zмспор-08-02. Також, 12.08.2008 року між ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір поруки №18/Zмспор-08-01

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого ПАТ «Дельта Банк» замінив ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора та став новим кредитором по договору кредиту №18/МС-08 від 12.08.2008 року.

28.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_10, мотивуючи свої вимоги тим, що ФОП ОСОБА_10 не виконує належним чином взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості боржник ФОП ОСОБА_10 припинив належним чином виконувати свої обовязки зі сплати кредиту і процентів з 01.07.2010 року.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012 року №15 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції вірно встановлено, що порука за договором №18/Zмспор-08-02, укладеним 12.08.2008 року між ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Укрпромбанк», припинилась 28.02.2014 року, у звязку з непредявленням кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Відповідно до п.16 договору поруки №18/Zмспор-08-02, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє по дату повного виконання зобовязання за кредитним договором.

Судом першої інстанції при вирішенні справи застосовано відповідні правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах: від 21.05.2012 року № 6-68цс11, від 18.07.2012 року №6-78цс12, від 17.09.2014 року № 6-170цс13, від 24.09.2014 року № 6-106цс14, від 17.09.2014 року № 6-53цс14 щодо припинення поруки.

Так, відповідно до ч.1 ст. 251 та ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

За таких обставин, порука на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що згідно п. 4.1 кредитного договору № 18/МС-08 від 12.08.2008 року, повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів позичальником зі свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість повертається у відповідності до Графіка повернення заборгованості.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору, щомісячно 20 числа боржник повинен був сплачувати заборгованість по кредиту в сумі 167 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_10 за кредитним договором, сплати кредиту та процентів за кредитом здійснювалась нерегулярно.

Остання сплата за кредитом відбулася 28.07.2012 року в сумі 900 доларів США.

Остання сплата за процентами відбулася 28.03.2013 року в сумі 456,91 долар США.

З 27.08.2013 року виникла прострочена заборгованість, яка в подальшому вже не оплачувалася.

Таким чином Банк повинен був предявити вимогу до поручителя протягом 6 місяців починаючи з 28.08.2013 року, тобто до 28.02.2014 року.

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором 28.08.2015 року, тобто зі спливом встановленого законом шестимісячного строку для предявлення вказаного позову.

У правовій позиції Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2662цс15, вказано, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вказана позиція спростовує твердження апелянта, що ним не пропущено строк предявлення вимоги до поручителя, оскільки попереднім кредитором ТОВ «Укрпромбанк» предявлено вимоги до позичальника ОСОБА_10 та поручителя ОСОБА_8 у 2009 році шляхом направлення листів (а.с. 85).

Так, апелянт вказує, що боржник ОСОБА_10 виконував зобовязання до липня 2013 року, тому направлення листа-вимоги і зазначенням розміру заборгованості станом на 21.07.2008 року не є актуальним на час розгляду даної справи.

Крім того, відповідно до викладеної вище правової позиції кредитор повинен був не просто направити лист-вимогу, а предявити позов до поручителя про стягнення заборгованості, що було здійснено позивачем у 2015 році.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо пропущення банком строку для предявлення вимоги до поручителя ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, у звязку з чим порука за договором №18/Zмспор-08-02 від 12.08.2008 року є припиненою з 28.02.2014 року.

Водночас, судом першої інстанції було помилково визнано поруку припиненою з 15.07.2014 року на підставі ст. 609 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

Згідно витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ФОП ОСОБА_10 припинено 15.07.2014 року (а.с. 95).

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України особливістю підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку виключення останньої з Реєстру, її зобовязання за укладеними нею договорами не припиняються, а залишаються за підприємцем як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. У випадку припинення субєкта підприємницької діяльності юридичної особи припиняються усі її зобовязання.

Враховуючи те, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном і тим, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, і тим, яке не використовувалось, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру фізична особа відповідає за зобовязаннями, взятими на себе як субєктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном.

З наведеного вбачається, що у разі припинення фізичної особи-підприємця зобовязання не припиняється, а його виконання переходить до фізичної особи, яка була субєктом підприємницької діяльності.

За таких обставин, посилання суду першої інстанції на припинення поруки за договором №18/Zмспор-08-02 від 12.08.2008 року з дати припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 боржника за кредитним договором 15.07.2014 року, є помилковим.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції постановлено рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, колегія суддів апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольняє частково, рішення суду першої інстанції змінює в частині визначення дати припинення поруки 28.02.2014 року, а не 15.07.2014 року. В решті рішення суду залишає без змін.

Колегія суддів також звертає увагу суду першої інстанції на те, що ним не вирішено питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, однак, це може бути виправлено шляхом ухвалення додаткового рішення у справі в порядку ст. 220 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_9 про визнання поруки за договором припиненою змінити в частині визначення дати припинення поруки за договором поруки № 18/Zмспор-08-02 від 12.08.2008 року, визнавши її припиненою з 28 лютого 2014 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :