У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Куштана Б.П.,

з участю секретаря : Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ВАТ "Піреус Банк МКБ" в якому просила визнати недійсним кредитний договір №121 від 12.01.2008 року укладений між ВАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_1 та договір іпотеки від 12.01.2008 року укладений між ВАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_3.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 24.09.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду та ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, і за результатами розгляду такої ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24.09.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи ухвалу апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив, що апеляційний суд не досліджував обставин не підписання ОСОБА_1 кредитного договору, не надано належної оцінки доводам позивачки та поданим нею доказам на їх підтвердження. Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права, унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки й мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У ході апеляційного розгляду справи, представник позивача в особі ОСОБА_4 підтримав, вимоги скарги й просив задовольнити таку з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ "Піреус Банк МКБ" в особі Пелюшка О.В., заперечила, вимоги апеляційної скарги, оскільки вважає рішення суду законним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в позовних вимогах позивача. Судом неправильно та не в повному обсязі досліджено докази, не правильно витлумачено вимоги чинного законодавства, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Однак, такі доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, та висновків до яких дійшов суду першої інстанції з огляду на наступне.

Протягом судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2007 року ОСОБА_1 була видана нотаріально посвідчена довіреність на ім'я ОСОБА_3 із правом представляти її інтереси в будь-яких установах підприємствах та організаціях у тому числі підписувати від її імені будь-які договори цивільно-правового характеру, відкривати на ім'я довірительки банківські рахунки із правом розпорядчого підпису на банківських документах (а.с.20).

Згідно частини 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як зазначено в ч.ч. 1 і 3 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

А ч. 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

На час укладення спірних правочинів та видачі довіреності, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому як подружжя складали сім'ю. А звідси, вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім'ї вчинені за згодою другого з подружжя, ч. 3 ст. 54 СК України.

У ході апеляційного розгляду представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 пояснив, що подружжя ОСОБА_1 бажало придбати за кредитні кошти автомобіль для сім'ї.

Зазначене вказує на те, що позивачка для реалізації даного бажання і видала 19 листопада 2007 року нотаріально посвідчену Довіреність на ім'я свого чоловіка ОСОБА_3, якого й уповноважила бути її представником, зокрема, у будь-яких банківських установах на його власний розсуд підписувати від її імені будь-які договори цивільно-правового характеру на його власний розсуд. Дана довіреність не містить обумовлення (деталізацію), які цивільно-правові договори не вправі ОСОБА_3 укладати від імені ОСОБА_1, а тому, таку слід вважати виданою з повними правами, відносно зазначених у ній обставин.

Так, 12 січня 2008 року між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Піреус Банк МКБ") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за реєстраційним № 121 за умовами якого останній надано кредит у розмірі 100000 доларів США на поповнення обігових коштів для збільшення товарообігу, (а.с.8-12).

В якості забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Піреус Банк МКБ") та ОСОБА_1 від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, предметом якого був об'єкт незавершеного будівництва разом із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою в АДРЕСА_1, (а.с.13).

Судом першої інстанції та сторонами встановлено, та не заперечувалась та обставина, що кредитний договір та договір іпотеки від імені ОСОБА_1 був підписаний її чоловіком ОСОБА_3.

Дійсно в кредитному договорі від 12.01.2008 року не зазначено, що такий укладено з ОСОБА_1 від імені якої на підставі Довіреності діє ОСОБА_3, а тільки зазначено, що такий укладено безпосередньо з ОСОБА_1.

Дослідивши та проаналізувавши дану обставину, колегія суддів дійшла до думки з огляду на сукупність фактичних обставин справи, що зазначення у кредитному договорі, що такий укладено ОСОБА_1, а не ОСОБА_1 від імені якої на підставі Довіреності діє ОСОБА_3 є опискою, яку допустило ВАТ "Міжнародний комерційний банк" при складанні письмової форми даного правочину.

Окрім письмової форми Кредитного договору, тоді же 12 січня 2008 року в забезпечення виконання основного зобов'язання було укладено і нотаріально посвідчено між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Піреус Банк МКБ") та ОСОБА_1 від імені якої на підставі Довіреності діє ОСОБА_3, Іпотечний договір у якому зазначено посилання на Кредитний договір від 12 січня 2008 року за реєстраційним № 121, а.с. 13-19.

Тоді, же 12 січня 2008 року по заяві на видачу готівки № 3491, представник ОСОБА_3 отримав першу частину кредитних коштів у розмірі 45700,00 доларів США, а другу частину кредитних коштів по заяві на видачу готівки № 4436 від 14 січня 2008 року в розмірі 54300,00 долари США, а.с. 60, 61, 62.

Таким чином, ВАТ "Міжнародний комерційний банк" виходило з тих обставин, що укладає Кредитний договір із ОСОБА_1 від імені якої на підставі Довіреності від 19.11.2008 року діє ОСОБА_3. А тому, за інших обставин, колиб ОСОБА_3 діяв не від імені ОСОБА_1, то такий кредитний договір був би укладений із нею.

Оскільки ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 укладати від її імені будь-які цивільно-правові угоди, а тому в Кредитному договорі не міг бути проставлений її підпис, так-як такий поставлено представником ОСОБА_3, що саме і доведено Висновком спеціаліста за № 858 від 20.04.2011 року., а.с. 21-26.

Указані обставини свідчать про те, що волевиявлення ВАТ "Міжнародний комерційний банк" було вільним і відповідало його діям, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені сторонами правочину. А тому, описка яку допустило, ВАТ "Міжнародний комерційний банк" при складанні письмової форми даного правочину не може являтись достатньою підставою для визнання правочину недійсним.

У справі також, відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 під час підписання Кредитного договору за ОСОБА_1, діяв від власного імені, а не від імені ОСОБА_1, згідно довіреності.

Слід зазначити, що особливістю відносин представництва є те що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Будучи допитаною в суді першої інстанції у якості свідка, нотаріус ОСОБА_2 показала, що внесене нею доповнення у Довіреність у виді рукописного тексту відповідало вимогам нормативних актів, чинних на той час. Таке доповнення було підписано нею і скріплено печаткою, а.с. 59.

Також, матеріали справи не містять інформації із приводу того, що Довіреність від 19.11.2007 року оспорювалась ОСОБА_1, а отже, і немає підстав вважати таку, недійсною.

Колегія суддів, виходить також з того, що на час видачі довіреності та підписання спірних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі № 6-486цс16 дано роз'яснення, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

ВАТ "Міжнародний комерційний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Піреус Банк МКБ") добросовісно виконав свої зобов'язання за кредитним договором. На поточний рахунок ОСОБА_1 було перераховано 100000,00 доларів США. Грошові кошти були отримані ОСОБА_3 через касу банку на підставі заяв на видачу готівки та довіреності, наданої позивачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надала суду доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 вчиняв дії, всупереч наданих йому довіреністю повноважень.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________