У х в а л а

25 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и л а :

Малинський районний суд Житомирської області рішенням від 7 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Житомирської області 24 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив; стягнув з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_4 3 тис. 922 грн 95 коп. безпідставно набутих коштів та 121 грн 80 коп. судового збору.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» задовольнила; рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року скасувала, а рішення Малинського районного суду Житомирської області залишила в силі.

7 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема підпункту 2.1.6 Умов та правил надання банківських послуг.

На підтвердження підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня і 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 вересня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що банк правомірно списав з рахунку позивача спірні кошти, оскільки вони помилково були зараховані на рахунок останнього через технічну недоробку комплексів банку зі своєчасного блокування некоректних трансакцій.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Разом з тим у постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня і 1 липня 2015 року міститься правовий висновок про те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Згідно із частиною першою статті 259, статтею 207, частиною четвертою статті 267 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, та відповідно висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня і 1 липня 2015 року, на які заявник посилається як на підтвердження підстав перегляду вказаного судового рішення, висловлені у правовідносинах з відмінними предметами спору, підставами позову, змістом позовних вимог. Тому вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко