Єдиний унікальний номер 242/1754/15-ц Номер провадження 22-ц/775/967/2016
Головуючий в 1 інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Папоян В.В.
Єдиний унікальний номер 242/1754/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/967/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Папоян В.В.

суддів: Біляєвої О.М., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) до ОСОБА_1, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» про зобовязання спростувати інформацію, заборонити вчиняти певні дії, а також про відшкодування шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до компанії Берлін-Хемі (ОСОБА_3) про стягнення компенсації за порушення особистих немайнових прав,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року компанія Берлін-Хемі (ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобовязання спростувати інформацію, заборонити вчиняти певні дії, якій під час розгляду справи уточнювала. На обґрунтування позову зазначала, що 20 квітня 2013 року в мережі Інтернет на веб-сайті інформаційного агентства «РБК-Україна» було розміщено статтю, публікація якої, на думку позивача, зумовлена безпосереднім зверненням відповідача до редакції інформаційного агентства «РБК-Україна», в якому остання безпідставно звинувачує позивача в «інтелектуальному піратстві» та стверджує про неефективність лікарського засобу, виробником якого є позивач. Вважає, що поширення недостовірної інформації з боку відповідача призвело до пониження ділової репутації позивача, посягання на його фірмове найменування, а також на заниження престижу та підрив довіри до його діяльності. Просили зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію викладену у зверненні, заборонити подальше її розповсюдження та стягнути з відповідача на їх користь 771 270,00 грн., з яких розмір немайнової шкоди становить 500000,00 грн., розмір майнової шкоди 271 270,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) про стягнення компенсації за порушення особистих немайнових прав на обґрунтування якого посилалась, що у 2005 році їй стало відомо про розповсюдження іншою стороною рекламних листівок, папок та блокнотів, які містили її імя та частину її статті, опублікованої у вересні 2003 року в журналі «Сучасна гастроентерологія» № 3 (сторінки 24-32), дозвіл на використання якої вона не надавала. При цьому відповідач зазначила, що факт порушення прав на твір підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2008 року у справі за № 2-133/2008 за позовом ОСОБА_4 до представництва «Берлін-Хемі АГ», треті особи: ОСОБА_1, ДП «Державний фармакологічний центр МОЗ України» про спростування поширеної інформації. Також стверджує, що своїми діями позивач фактично визнав її вимоги, оскільки у 2011 році погодився відшкодувати відповідачу моральні збитки у розмірі 100 000,00 грн. і 06.06.2011 року перерахував суму у розмірі 50 000,00 грн. посилаючись на норми Закону України «Про авторське право». Відповідач вважає, що при використанні частини її статті у рекламних матеріалах позивачем було здійснено порушення цілісності твору, а виривання його частини із загального контексту та вставлення у рекламу медичного препарату є нічим іншим як його перекрученням та спотворенням. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог компанії Берлін-Хемі (ОСОБА_3) в повному обсязі, та стягнути з позивача на її користь компенсацію у розмірі 100 000,00 грн. за порушення особистих немайнових прав.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вимог у повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не було повно і всебічно встановлено обставини, які мають суттєве значення при вирішенні справи по суті по справі, зокрема дійсний зміст листа ОСОБА_1 до інформаційного агентства ТОВ «РБК-Україна».

Із вказаним рішенням також не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано надані нею докази на обґрунтування її вимог та помилково зроблено висновок щодо преюдиційності обставин встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Київа від 28.08.2008 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримав та заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача. Просив рішення суду частково скасувати та ухвалити нове.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи своєї апеляційної скарги підтримав та заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача. Просив рішення суду частково скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Інші особи, які приймають участь по справі в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною третьою статті 277 ЦК визначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно з положеннями ст..277 ЦК України і ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації викладеної в статті розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті інформаційного агентства «РБК-Україна».

З матеріалів справи убачається, що 22 квітня 2013 року на сайті інформаційного агентства ТОВ «РБК Україна» була розміщена публікація на тему «Мезим»: чьему желудку хорошо с ним». Публікація містить, зокрема, формулювання наступного змісту: «Недавно в редакцию РБК-Украина поступило письмо от заведующей кафедрой внутренних заболеваний № 1 Донецкого национального медицинского университета ОСОБА_5, в котором она обвинила представительство «Берлин-Хеми AG» в интеллектуальном пиратстве». Проте в матеріалах справи відсутні належні докази, що означена фраза належить саме відповідачу, а не автору статті інформаційного агентства ТОВ «РБК-Україна». Також в статті зазначено, що ОСОБА_1 вважає лікарський засіб неефективним, проте це є оціночним судженням та не може бути підставою для застосування ст.. 277 ЦК України.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м.Київа від 28.08.2008 року, яке має преюдиційне значення, встановлено, що стороною не надано доказів порушення прав відповідача з боку ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого правового висновку суду оскільки відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Київа від 28.08.2008 року по справ зі позовом ОСОБА_4 до Представництва «Берлін-Хемі АГ», треті особи ОСОБА_1, ДП «Державний фармакологічний центр МОЗ України» про спростування поширеної інформації, яке набрало чинності має, встановлено, що позивачем та третьою особою не надано доказів порушення їх прав саме з боку Німецького акціонерного товариства «Берлін Хемі АГ». Зі змісту рішення убачається, що обставинами які були предметом дослідження судом, було саме розповсюдження в 2005 -2006 роках у засобах масової інформації на конференціях і конгресах за участю лікарів співробітниками Представництва «Берлін-Хемі АГ» рекламної інформації стосовно лікарського засобу «Мезим», яка супроводжувалась рекламним салоганом «Мезим шлунку добре з ним!». Судом досліджувалися докази яка надавалися сторонами, зокрема експертний висновок № 299 НДІ інтелектуальної власності АпрН України від 23.10.2007 р., на якій посилається відповідач в апеляційній скарзі, та їм була надана правова оцінка.

Відповідно до ст.. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Таким чином, апеляційна скарга може бути подана й тоді, коли особа згідна із рішенням суду, але не згідна із мотивувальною частиною рішення, наприклад, з висновками суду щодо встановлення певних фактів. Рішення Шевченківського районного суду м.Київа від 28.08.2008 року сторонами не оскаржено та набрало чинності. Тому з урахуванням того, що судовим рішенням по цивільній справі в ОСОБА_1 приймала участь у цій справі у якості третьої особи, встановлено відповідні обставини, обґрунтовано звільнив сторону від доказування.

За таких обставин, відмовляючи у задоволені первісного та зустрічного позовів суд першої інстанції обґрунтовано виходив з їх недоведеності.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції і не належать до тих підстав із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Берлін-Хемі (ОСОБА_3) відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: