Справа № 570/3930/15-ц
Номер провадження 2/570/206/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Птюшинська І.В.

з участю представника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 січня 2015 року померла його тітка, і рідна сестра батька - ОСОБА_5, після смерті якої позивач є спадкоємцем як за заповітом, так і за правом представлення, оскільки батько позивача - ОСОБА_6 - помер 06.03.1978 р. 25.10.2007 р. тітка склала заповіт на ім'я позивача, згідно до якого заповідала позивачеві у власність земельну ділянку згідно з Державним актом на право приватної власності землю IV - РВ № 040079. Однак, у тітки залишилося також інше спадкове нерухоме майно, здійснити спадкування на яке бажає позивач в порядку спадкування за законом. Так, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2007 р., реєстровий № 3-861, після смерті ОСОБА_7, померлого 07.12.2006 р., спадкоємцями його майна - земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 6, 81 га, що на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-РВ № 040078, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 27.12.2002 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 69, є його дружина - ОСОБА_5, та його дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Оскільки земельна ділянка перейшла у власність трьох спадкоємців, то розмір їх часток є рівним, і кожен успадкував по 1/3 частині даного майна. Тобто, тітці позивача - ОСОБА_5 належить 1/3 частина земельної ділянки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, від площі 6, 81 га, що на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Таким чином тітка позивача набула право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, однак за життя не здійснила державну реєстрацію цих прав. Так, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2015 р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність державної реєстрації земельної ділянки на ім'я спадкодавця. Крім того в документах, які встановлюють родинні стосунки між позивачем та його тіткою наявні технічні помилки, які згідно із законом не можуть бути виправлені, що змушує позивача також встановлювати факт родинних відносин в судовому порядку. За наведеного вище позивач просить суд постановити рішення, яким: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, є племінником ОСОБА_5, померлої 14.01.2015 р. по лінії її рідного брата, батька позивача - ОСОБА_6, померлого 06.03.1978 року. Та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_5, померлої 14.01.2015 р. - на 1/3 частину земельної ділянки від площі 6,81 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2007 року, реєстровий № 3-861, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та Державного акту на право приватної власності на землю ІV-РВ № 040078, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 27.12.2002 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 69.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили суду про обставини, що описані вище. Тітка (рідна сестра батька позивача) приблизно в 90-их роках минулого століття вийшла заміж, і позивач часто приїздив їй допомагати по господарству. Позивач додав, що він не претендує на чуже майно, а тільки на те, що має йому належати.

Відповідачі позов визнали частково. Щодо встановлення факту родинних відносин не заперечують проти тих обставин, що були викладені позивачем. А щодо визнання права власності на спадкове майно заперечують і вважають, що позивач не має права на таке спадкування. Тому в цій частині заявлених позовних вимог просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 17.09.2015 р. щодо батька позивача - ОСОБА_2 вбачається, що його батько при народженні 13.09.1940 р. мав прізвище «Яростюк Іван», батьками були «Яростюк Никифор Захарович» та «Яростюк Марія Пилипівна».

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії І-ГЮ № 134742, вона народилася 01.02.1939 року та зазначена як «Яростюк Ксенія Никифорівна», і її батьками зазначені «Яростюк Никифор Захарійович» та «Яростюк Марія Пилипівна».

21.03.1995 р. тітка ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 261369.

В свідоцтві про народження позивача ОСОБА_2, серії V-УР № 078306 його батько зазначений як «Ярощук Іван Никофорович». Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №177230 батько зазначений «Ярощук Іван Никофорович».

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт родинних відносин, про які описував позивач. ОСОБА_5, яка народилася 01.02.1939 р. та померла 14.01.2015 р. та батько позивача - ОСОБА_6, який народився 13.09.1940 р. та помер 06.03.1978 р. - є рідними сестрою та братом.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. якщо вирішення питання про встановлення юридичного факту пов'язане із вирішення спору, то воно вирішується в порядку позовного провадження.

Отже, позов про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає до задоволення.

Щодо решти заявлених позовних вимог, то вони також підлягають до задоволення.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, що померла до її спадкоємців. Позивач, як спадкоємець, має право на спадкове майно, має обовязок здійснити дії для державної реєстрації нерухомості, для чого звертається в суд з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа державного акта на право власності на земельну ділянку.

Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суд.

14 січня 2015 року померла тітка позивача, і рідна сестра батька позивача - ОСОБА_5, після смерті якої позивач є спадкоємцем як за заповітом, так і за правом представлення, оскільки батько позивача - ОСОБА_6 - помер 06.03.1978 р.

25.10.2007 р. тітка склала заповіт на ім'я позивача, згідно до якого заповідала позивачеві у власність земельну ділянку згідно з Державним актом на право приватної власності на землю IV - РВ № 040079.

Однак, після смерті тітки залишилося інше майно, прийняти у спадщину яке бажає позивач в порядку спадкування за законом.

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2007 р., реєстровий № 3-861, після смерті ОСОБА_7, померлого 07.12.2006 р., спадкоємцями його майна - земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 6, 81 га, що на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-РВ № 040078, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 27.12.2002 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 69, є його дружина - ОСОБА_5, та його дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Оскільки земельна ділянка перейшла у власність трьох спадкоємців, то розмір їх часток є рівним, і кожен успадкував по 1/3 частині даного майна. Тобто, тітці позивача - ОСОБА_5 належить 1/3 частина земельної ділянки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, від площі 6, 81 га, що на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_5 набула права власності на земельну ділянку, і її частка складає 1/3 частину.

Однак, через відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку на імя тітки позивача позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через нотаріуса.

Так, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2015 р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність державної реєстрації земельної ділянки на ім'я спадкодавця.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування - задоволити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) є племінником ОСОБА_5, померлої 14.01.2015 р. по лінії її рідного брата, і батька позивача - ОСОБА_6, померлого 06.03.1978 року.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на спадкове майно за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_5, померлої 14.01.2015 р., а саме: 1/3 частину земельної ділянки від площі 6,81 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2007 року, реєстровий № 3-861, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8, та Державного акта на право приватної власності на землю ІV-РВ № 040078, виданого Рівненською районною державною адміністрацією Рівненської області 27.12.2002 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 69.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.