У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання письмовоїрозписки недійсною за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2012 року він написав на прохання ОСОБА_5 розписку про те, що зобов'язується сплатити останньомудо 31 грудня 2012 року 50 тис. грн, до 1 червня 2013 року 50 тис. грн, до 31грудня 2013 року 50 тис. грн і до 1 червня 2014 року 50 тис. грн. Проте зазначена розписка була написана ним для підписання відповідачем акта звірки взаємних розрахунків між ПП «Сєнтябрь» та ПСК «Прогрес», директором якого був відповідач. При цьому грошові кошти, зазначені в розписці, він у ОСОБА_5 не позичав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати письмову розписку від 26 червня 2012 року недійсною.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною розписку від 26 червня 2012 року, видану ОСОБА_5, на суму 200 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що оспорювана розписка є лише документом, який підтверджує укладення договору позики. При цьому законодавством передбачено оспорювання договору позики, однак позивач не просить визнати недійсним сам договір позики. Крім того, зазначив, що позивач не довів своїх вимог.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко С.П. Штелик