НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/714/16
№ 2/183/1090/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юрєвої Т.І.,

секретаря Гончарової С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення в квартиру, та визначення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому вказує, що з відповідачкою він став проживати подружнім життям з 1989 року. 14 травня 1996 року він придбав у ОСОБА_3 1-ну кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу, який посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

В 1996 році відповідачка придбала сусідню 2-х кімнатну квартиру № 42 в цьому ж самому будинку №33-а по вул. Сучкова у м. Новомосковську.

Оскільки вони жили в цивільному шлюбі і стосунки були хороші вони звернулись в Новомосковську міську раду і отримали дозвіл для обєднання квартир №41 і №42 в одну № 41. Рішенням Новомосковської міської ради № 622 від 16.08.2000 року було узаконено переобладнання вищевказаних двох квартир в одну № 41.

Після переобладнання вказаних квартир в одну № 41? вони отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії САА № 145480 від 27.09.2000 року, яке було зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне БТІ» від 02.08 .2006 року на квартиру АДРЕСА_2 вони мають право власності на вказану квартиру по ? частини за кожним.

24 березня 2006 року вони зареєстрували шлюб.

У 2014 році у них почалися сварки, відповідачка перестала його поважати, стала забороняти користуватися спільною власністю.

Шлюб вони розірвали 1 грудня 2015 року згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідачка перестала визнавати за ним його право володіння ? частину спільної квартири. Відповідачка не пускає його у квартиру, заважає користуватися житловим приміщенням, а також побутовими приміщеннями. Так, в кладовій №6, вмонтований в стіну металева шафа, в якій знаходиться його мисливська зброя, відповідний дозвіл на яку він має, але відповідачка не допускає його нею користуватися.

02.01.2016 року приблизно о 11,15 год. він прийшов в квартиру, але відповідачка його не пустила, і він не зміг попасти у квартиру, він вимушений був звернутися до відділу поліції, але відповідачка наряду поліції двері не відчинила. Його речи знаходяться у кімнаті №4, площею 16,5 кв.м., де він інколи ночував, а речі відповідачки знаходяться у кімнаті № 7 площею 12,0 кв.м., де вона проживає.

Позивач просить усунути перешкоду у праві користування нерухомою власністю квартирою № 41 в буд.№33-а у м. Новомосковську Дніпропетровської області, шляхом вселення його в квартиру, та зобовязати відповідачку не чинити перешкоди у користуванні підсобними приміщеннями у квартирі. В уточнюючої заяві позивач просить визначити порядок користування квартирою в такій спосіб: Йому виділити в користування кімнату № 4 площею 16,5 кв.м., з виходом на балкон площею 2,54 кв.м, а відповідачці виділити у користуванні кімнату № 7 площею 12., 0 кв.м.., підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов повністю надав суду пояснення. аналогічні вищевказаному, пояснив, що між ним та відповідачкою не був узгоджений порядок користування квартирою. У кімнаті № 4. Яку він просить виділити у користуванні собі, знаходяться речі позивачки, а в кімната № 7, яку він просить виділити відповідачки, не є ізольованою кімнатою, тому, що замість двері в цю кімнату зроблена арка.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав і первинній позов і уточнюючій позов.

Представник відповідачки за довіреністю позов не визнала, суду пояснила, що дійсно між сторонами склалися напружені відносини, одночасно знаходитися у приміщенні сторонам по справі складно, оскільки це призводить до конфлікту. Однак., так як заявлені вимоги до вселення в кімнату № 4 площею 16,5 кв.м., та зобовязання відповідачки не чинити перешкоди у користуванні ванною кімнатою, вбиральнею, коридором, кухнею з виходом на балкон, коморами, вона вважає не доведеними, оскільки частки сторін рівні, а отже користуватися позивач має право часткою, яка не буди перевищувати розмір частки відповідачки, у іншому випадку дані дії призведуть до порушення прав відповідачки на користування своєю власністю. Позивачем не було надано жодного належного доказу щодо порушення його законних прав та інтересів, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2006 року між ОСОБА_1Г і ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було розірвано за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 01.12.2015 року, що набрало законної сіли 14.12.2015 року.

02.08.2006 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне БТІ» від 02.08 .2006 року на квартиру АДРЕСА_4 В.Г і ОСОБА_2 мають право власності на вказану квартиру по ? частини за кожним, реєстраційний номер 15596947.

Сторонами по справі зареєстровано право власності в рівних частка по ? частині у приватній спільній частковій формі власності.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду іншим правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 321 ЦК України закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Поясненнями позивача встановлено, що відповідачка не пускає його в квартиру, яка належить їм на праві спільної частко їх власності, заважає користуватися житловими підсобними приміщеннями у квартири, взимку 2015 року вона відключила автономне опалення , гарячу воду і не давала йому можливості користуватися ванною кімнатою, кузнею, газовою плитою, мийкою та іншими приміщеннями. 02.січня 2016 року він звертався до чергової частини Новомосковського ВП ГУ НП з заявою, що ОСОБА_2 перешкоджає йому увійти в квартиру. На прохання відчинити двері квартири ОСОБА_2 уваги не звертає.

Пояснення позивача підтверджуються Висновком старшого інспектора Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, який розглядав заяву ОСОБА_5

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що зараз відповідачка надала йому ключі від вхідних дверей квартири, але коли він попитався зайти у квартиру, то «сработала» сигналізація і він вимушений був покинути квартиру.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що є підстави для визнання того, що відповідачка чинить перешкоди у користування позивачем власністю - квартирою. Позивачу, як співвласнику ? частини спірної квартири чиняться перешкоди у її користуванні зі сторони відповідачки, тому перешкода повинна бути усунена шляхом його вселення в квартиру.

Відповідно до ст.ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Щодо визначення порядку користування спірною квартирою у спосіб, запропонований позивачем, суд вважає відмовити з наступних підстав.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено. що позивач не звертався до відповідачки з вимогою про добровільне визначення порядку користування спільною сумісною власністю. Добровільно такий порядок, який зазначений позивачем в уточнюючої позовної заяві, не визначений.

Сторони вказують, що до останнього часу вони спільно користувалися квартирою.

У кімнаті, яку позивач просить виділити йому у користуванні, знаходяться речі відповідачки. Ця кімната площею 16.5 кв.м. з виходом на балкон є більшою житловою кімнатою, а кімнату, яку він просить позивач виділити відповідачки площею 12,0 кв.м. - не ізольована, не має вхідної двері, а має арку, яка виходить у загальний коридор.

Тому такий порядок користування квартирою є нерівнозначним, порушує право відповідачки на користування майном, право власності на яке зареєстровано у рівних частках по ? частини у спільної часткової власності.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст..ст. 319, 321, 358, 369, 391 ЦК України ст..ст.10, 11, 57, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомістю, вселення та визначення порядку користування квартирою за адресою АДРЕСА_5, - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_6.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення, а особами, які не брали участь у справі, або не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.І. Юр'єва