АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С., Фадєєвій І.І.

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2004 року на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що після присудження аліментів у нього виникла сукупність обставин, які надають право на зменшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням. Так, в 2006 року він вступив у новий шлюб, у якому народилася друга дитина, що також потребує матеріальної підтримки з боку батька. Матеріальної підтримки потребують і його батьки, оскільки останнім часом погіршився стан здоров'я його батька, якому рекомендоване оперативне лікування, а матері встановлено II групу інвалідності. Він отримує гідну заробітну плату і сплачувані на утримання першої дитини аліменти інколи в 7 разів перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року озов ОСОБА_2 задоволено частково.

Справа №753/1/16-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/7317/2016
Головуючий у судіпершої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у судіапеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Зменшено розмір аліментних зобов'язань ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2004 року.

Від дня набрання рішенням законної сили стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду змінити і викласти його наступним чином: « З 30 грудня 2015 року стягуватим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки судом не надано правової оцінки доказам у справі, судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду змінити, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на необґрунтованість рішення суду.

В судове засідання 29 червня 2016 року позивача ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.97), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2004 р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 1/2 частина неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7, 11).

З листопада 2003 року позивач працював в ТОВ «Край» на посаді менеджера з персоналу, і з його заробітної плати стягувались аліменти, середньомісячний розмір яких за період з січня 2007 року по березень 2008 року становив 124 гривні (а.с. 38).

Після звільнення з ТОВ «Край» протягом кількох років (до вересня 2014 року) аліменти відповідачем взагалі не сплачувались, що підтверджується поданням державного виконавця про розшук платника аліментів від 19 березня 2012 року та довідками державної виконавчої служби (а.с. 40, 49, 50. 51. 52, 53, 54).

З квітня 2010 року ОСОБА_4 працює в ТОВ «Фоззі-Фуд» на посаді заступника директора з операційної діяльності і його середньомісячна заробітна плата за період з червня по листопад 2015 року становить 36786 гривень 65 копійок. За вказані шість місяців з доходу відповідача були сплачені аліменти ( в тому числі і на погашення заборгованості) в загальному розмірі 49580 гривень 75 копійок (а.с. 15).

З довідки ТОВ «Фоззі-Фуд» вбачається, що станом на грудень 2015 року з ОСОБА_4 борг по аліментам утримано в повному обсязі (а.с. 39).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом цієї норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.

Зазначені обставини визначені у ст. 182-184 Сімейного кодексу України. До таких обставин, законодавець зокрема відніс стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку суд враховував визнання ним позову.

Як вбачається з наданих платником аліментів доказів, за час, який пройшов після присудження аліментів, змінився його сімейний стан.

Так, 12 серпня 2006 року ОСОБА_4 уклав новийй шлюб з ОСОБА_10 (а.с. 13).

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивача народилася друга дочка ОСОБА_11 (а.с. 14), яку позивач як батько відповідно положень ст. 180 Сімейного Кодексу України зобов'язаний утримувати до досягнення повноліття.

Ще однією істотною обставиною, яку суд вважав підставою для зменшення розміру аліментів, є погіршення стану здоров'я матері позивача ОСОБА_12, що підтверджується довідкою МСЕК щодо встановлення їй у вересні 2015 р. другої групи інвалідності (а.с. 16).

Враховуючи інвалідність матері позивача, суд вважав доведеним, що вона потребує матеріальної допомоги, яку син зобов'язаний їй надавати згідно ст. 202 Сімейного Кодексу України.

Колегія суддів, з огляду на встановлені обставини, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру аліментних зобов'язань ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 та дійшов вірного висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки його заробітку, що складає 4801 гривню, який якнайкращим чином забезпечить утримання старшої дитини, забезпечить рівні умови утримання молодшої дочки, надасть можливість надавати матеріальну допомогу матері-інваліду і не поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки розмір аліментів буде перевищувати три прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 років, в той час як прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років становить 1455 гривень, а його середня реальна заробітна плата (за мінусом податків) складає 28806 гривень 92 копійки.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірне встановлення судом першої інстанції дати, з якої необхідно сплачувати аліменти у новому розмірі, колегія суддів вважає, що наведені доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З приводу застосування ст. 192 СК при розгляді справ про зміну розміру аліментів Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 р. в п. 23 дав судам наступні роз'яснення: «Відповідно до ст.. 192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров я когось із них.

У разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання інших осіб суд має вчинити передбачені ч. З ст.. 36 ЦПК (1618-15) дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, встановивши дату з якої необхідно сплачувати аліменти у новому розмірі, а саме з дня набрання рішенням законної сили.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: