Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2391/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

07.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді Франко В.А.

Суддів: Мурашка С.І., Потапенка В.І.

За участі секретаря Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа- Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права на автомобіль та скасування арешту на нього за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу автомобілю марки AUDI 80, 1986 року випуску, шасі WAVZZZ89ZHA305150, державний номер АЕ3182С, зареєстрований за ОСОБА_4.

Договір був укладений в простій письмовій формі, на що ОСОБА_3 надав позивачу розписку, в якій зазначено, що відповідач продав позивачу вказаний автомобіль за 1500 умовних одиниць (доларів США). ОСОБА_3 мав право продавати вказаний транспортний засіб, оскільки у нього була генеральна довіреність з правом його продажу.

Оскільки автомобіль потребував капітального ремонту, то після його купівлі позивач почав ремонтувати його, купував запчастини за свої кошти. Користується автомобілем відразу ж після його придбання до цього часу.

У квітні 2016 року він звернувся до відповідача з вимогою про надання доручення з метою перереєстрації цього автомобіля з колишнього власника на нього.

Отримавши 20 травня 2016 року від ОСОБА_3 відповідне доручення, звернувся до сервісного центру, де дізнався, що на придбаний ним автомобіль 12 квітня 2016 року накладено арешт Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Вважає, що арешт накладено незаконно, оскільки автомобіль ним придбано ще 15 листопада 2013 року і він є його єдиним власником. Таким чином дії державного виконавця щодо накладення арешту на його автомобіль є неправомірними.

Заочним рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2016 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначається, зокрема, що позивач ОСОБА_2 після придбання транспортного засобу, не мав змоги зняти його з обліку як передбачено законодавством, і змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на нього та зняття арешту.

Також «порядок державної реєстрації та обліку автомобілів затверджені Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року передбачає реєстрацію не правочину, на підставі якого виникає право власності, а реєстрацію транспортних засобів і ніяким чином не повязують момент виникнення права власності з моментом державної реєстрації автомобіля.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та представник Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не зявились. Згідно зворотних повідомлень, які містяться в матеріалах справи, повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА039448, автомобіль AUDI 80, 1986 року випуску, кузов WAVZZZ89ZHA305150, державний номер АЕ 3182СХ , 15 серпня 2009 року зареєстрований на ОСОБА_4. Автомобіль придбано за біржовою угодою №177618 від 14 серпня 2009 року ОСОБА_6А Особою, яка має право керувати транспортним засобом вказано ОСОБА_7 (а.с. 9).

Згідно з розпискою датованою 05 листопада 2013 року, ОСОБА_3 продав автомобіль AUDI 80, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, 05.11.2013 року за 1500 умовних одиниць (а.с. 10).

Суд першої інстанції послався на довіреність від 11 грудня 2012 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_4В уповноважила ОСОБА_3 здавати в оренду, експлуатувати, продавати за ціну і на умовах за його розсудом, належний їй вказаний вище автомобіль. Довіреність видана з правом передоручення і дійсна до 11 грудня 2022 року. Посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5»євою О.В. за реєстровим номером 1421 (а.с. 11).

Згідно довіреності від 12 травня 2016 року посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №434, ОСОБА_3 , який діє за вказаною вище довіреністю від імені ОСОБА_4 цією довіреністю уповноважив ОСОБА_2 бути представником, користуватися та розпоряджатися належним ОСОБА_4 автомобілем AUDI 80, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, з правом зняття з обліку, продажу, продажу по частинах вказаного автомобіля, для чого поміж іншого надав право продати, представляти інтереси власника, здійснення реєстраційних змін, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом (а.с. 12).

Судом першої інстанції зазначено, що згідно з довідкою регіонального сервісного центру в Кіровоградській області від 27 травня 2016 року транспортний засіб автомобіль AUDI 80, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 12 квітня 2016 року на вказаний автомобіль в Територіальному сервісному центрі №1241 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області накладено арешт Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ (№ вих.5277/15 від 22 березня 2016 року, картка №505-16, стягувач: ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на автомобіль, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не набув право власності на спірний автомобіль, оскільки він не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований на даний час на праві власності за ОСОБА_9 а видана ОСОБА_3 на ім'я позивача довіреність на право розпорядження спірним транспортним засобом не є правовстановлюючим документом щодо наявності права власності, як і видана відповідачем розписка про продаж спірного автомобіля позивачу.

Таке рішення суду є правильним та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач набув право власності на автомобіль в установленому законом порядку, не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті206 цього Кодексу , належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ч.1 ст.658 ЦК України)

Підстава набуття права власності у одних осіб є одночасно підставою для припинення права власності у інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та власником спірного автомобіля, письмовий договір купівлі-продажу автомобіля не укладався.

Посилання позивача та його представника, як на доказ укладення договору купівлі-продажу автомобіля, на розписку від 05 листопада 2013 року та довіреність, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Розписка не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Транспортний засіб має особливості цивільного обороту, без укладання договору купівлі-продажу у відповідності з вимогами закону, перехід права власності неможливий.

Судом встановлено, що відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем (або його довіреною особою) і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202,203,207 , п. 3 ст.208 , ст.ст.328,626,638 , глави 54 ЦК України , п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі-Порядок).

За довіреністю може здійснюватися представництво, яке ґрунтується на договорі. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1, ч.3 ст.244 ЦК України).

Відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За змістом ст.ст.1000, 1006 ЦК України довіреність на право управління, володіння та розпорядження автомобілем не є право встановлювальним документом, який посвідчує право власності на автомобіль.

Тому правильним є висновок суду щодо неприйняття до уваги розписки від 5 листопада 2013 року про продаж автомобіля та довіреності, як неналежних та недопустимих доказів укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі є доводи апеляційної скарги про те, що виникнення права власності повязане з передачею автомобіля покупцеві, і перехід права власності на транспортний засіб не повязується з моментом проведення державної реєстрації транспортного засобу за його набувачем.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обовязковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Представники власників транспортних засобів виконують обовязки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції.

Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 8 Порядку).

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Таким чином, до вчинення вищевказаних дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець - набути право власності на транспортний засіб.

Як було встановлено судом на час розгляду справи право власності на спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_6 дії щодо перереєстрації транспортного засобу на позивача не здійснювалися.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин безпідставними є вимоги позивача про звільнення спірного автомобіля з-під арешту, оскільки ним не доведено право власності на автомобіль.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалене судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.,303, 304,307,308,313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Заочне рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді : С.І. Мурашко

ОСОБА_10