АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/19/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівСіренка Ю. В., Ювшина В. І.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 30 січня 2012 року відповідач отримав від позивача у борг 62 940 грн. на строк до 31 серпня 2013 року, про що надав розписку. До даного часу позику відповідач не повернув в порушення договірних зобов'язань, в зв'язку з чим на підставі ст.625 ЦК України повинен сплатити 3 % річних за період прострочення грошового зобов'язання, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та інфляційні збитки.

Просив стягнути з відповідача борг 62 940 грн., 3% річних в сумі 946 грн. 69 коп., інфляційні збитки 11 014 грн. 50 коп., пеню в сумі 12 553 грн. 52 коп., судові витрати 874 грн. 55 коп. судового збору.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики в сумі 74 901 грн. 19 коп., судові витрати в сумі 749 грн. 01 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції визнав обгрунтованими доводи позовної заяви, надані позивачем докази в підтвердження своїх позовних вимог, доводи відповідача визнав такими, що не спростовують обґрунтованості мотивів позовних вимог.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 30 січня 2012 року ОСОБА_6, отримав у борг у ОСОБА_7 позику в сумі 62 940 грн., яку згідно з наданою відповідачем розпискою зобов'язався повернути до 31 серпня 2013 року, однак в порушення взятих на себе зобов'язань до даного часу вказаний борг не повернув, чим порушені права та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сума невиконаних зобов'язань за договором позики складає 62 940 грн.

Колегія суддів не вважає доведеними доводи ОСОБА_6 про те, що підпис від його імені в розписці від 31 січня 2012 року є підробленим. В ході розгляду справи в апеляційному провадженні, за клопотанням відповідача судом була призначена почеркознавча експертиза, проте в зв'язку з неоплатою виконання експертизи справа експертом повернута без висновку експертизи. Аналогічне клопотання було заявлено ОСОБА_6 і в суді першої інстанції, однак експертиза також не була проведена з підстави не оплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що доводи про підроблення наданої позивачем до суду розписки стосуються посилання на вчинення діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, однак доказів про встановлення даних фактів в порядку кримінально-процесуального законодавства суду не надано, до правоохоронних органів відповідач не звертався.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходи з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

Як вбачається із укладеного між сторонами договору позики від 30 січня 2012 року суму позики між сторонами визначено в розмірі 62 940 грн., тому врахувавши інфляційні процеси, що відбулись з моменту укладення договору та до даного часу, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_7 правомірно вимагав стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми богу та відшкодування суми інфляційних, за несвоєчасне повернення грошових коштів у строки визначені договором позики.

За таких обставин суд першої інстанції дослідивши в повному обсязі обставини та матеріали справи, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення із ОСОБА_6 заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційні нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання.

Оскільки між сторонами у справі виник спір з приводу невиконання відповідачем договірних грошових зобов'язань, і в укладеному сторонами договорі позики не було передбачено зобов'язання позичальника сплачувати пеню у випадку прострочення повернення боргу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови позивачу в цій частині заявлених ним позовних вимог.

Колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані ОСОБА_6 доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено. Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :