АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5142/16 Справа № 201/4974/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черновськой Г. В. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого -судді Варенко О.П.,

суддів -Волошина М.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» про скасування права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 164,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. За умовами договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення № П4-2-1-2 від 14 жовтня 2005 року, укладеного між сторонами, інвестор, яким є позивач, зобов'язався інвестувати в будівництво нежитлового приміщення (будівельний № 2 секція 2 по проекту) загальною будівельною площею 176,62 кв.м, що розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а забудовник, який є відповідачем, зобов'язався організувати будівництво, введення в експлуатацію «Житлового комплексу» та передати йому у власність приміщення. Відповідно до додатку № 2 до договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення № П4-2-1-2 від 14 жовтня 2005 року, офіс № 2 має два виходи, один - у загальний коридор та сходів із обладнаним пандусом, другий - одразу на вулицю. З даного додатку він вбачає, що офіси № 1 та № 2 мають спільний коридор/тамбур та сходи. Проте, при ознайомленні з матеріалами іншої судової справи йому стало відомо про те, що відповідач зареєстрував за собою право приватної власності на приміщення загального користування: тамбур №1, коридор № 2, літ.а4-ганок з пандусом, чим порушив його право спільної власності на дані приміщення та обмежив його можливості на належну експлуатацію свого приміщення АДРЕСА_1. У зв'язку із зазначеним просив суд скасувати право власності відповідача на житлові приміщення: тамбур № 1, коридор № 2, літ.а4-ганок з пандусом на І поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на дані приміщення загального користування.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині обґрунтування підстав відмови ОСОБА_2 в його позовних вимогах про скасування права власності, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 164,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а ПрАТ «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» є власником нежитлового приміщення № 80 за цією ж адресою загальною площею 219,5 м2 , яке складається з: 1 - тамбур, 2- коридор площею 12,0 м2, 3 - офісне приміщення, 4 - офісне приміщення, 5 - коридор; 6 - умивальня, 7 - санвузол, 8 - санвузол, 9 - санвузол, 10 - санвузол, 11 - умивальня, 12 - тамбур, 13 - офісне приміщення (а. с. 10-11, 20-21, 22, 46-51).

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 3282 від 23 вересня 2010 року «Про погодження акта готовності до експлуатації об'єкта «Будівництво житлової забудови (ІІ черга) по АДРЕСА_1» та сертифіката відповідності серії ДП № 000541 від 14 жовтня 2010 року відповідач є замовником будівництва та забудовником будинку АДРЕСА_1 (а. с. 52-53).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спірні приміщення зареєстроване за відповідачем згідно з чинним законодавством України і тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог колегія судів повністю погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посадових і службових осіб.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стало право власності на житлові приміщення: тамбур № 1, коридор № 2, літ.а4-ганок з пандусом на І поверсі житлового будинку № АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

Однак, скасування права власності та скасування державної реєстрації не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

За таких обставин, суду першої інстанції необхідно було уточнити позовні вимоги позивача, установити характер спірних правовідносин, оскільки питання щодо уточнення позовних вимог позивача до компетенції апеляційного суду не відносяться.

Таким чином, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред'явлених особою вимог, а тому, у задоволенні данного позову слід відмовити саме з цих підстав.

Крім того, до участі у справі не було залучено орган державної реєстрації прав, яким було здійснено реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, рішення суду першої інстанції, на підставі ч.ч.1,3 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині обгрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року- змінити в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: М.П. Волошин

О.В.Лаченкова