АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/13444/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Семаніва Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5 Зазначає, що ніякого спору про право не існує, а тому зроблений судом висновок про наявність спору про право є помилковим.

В судове засідання ОСОБА_1, представник заінтересованої особи не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, з метою оформлення спадщини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою ОСОБА_1 (а.с.16).

19 вересня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, було залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог п.1 ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.5 постановиПленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 1998 року«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний провести підготовчі дії, зокрема, з'ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Як убачається з матеріалів справи, у поданій заяві ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, визнавши їх рідними донькою та батьком, та між нею і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, визнавши їх рідними онукою та бабусею, з метою отримання спадщини після померлої ОСОБА_5

Разом з тим, розглядаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції не з'ясував кола заінтересованих осіб у вирішенні даної справи, якими є інші спадкоємці або територіальна громада у разі відсутності спадкоємців, судом не було перевірено наявність чи відсутність спадкової справи, що перешкоджає зробити однозначний висновок про наявність чи відсутність спору про право.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про наявність спору про право та залишення заяви без розгляду.

Крім того, постановляючи ухвалу про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду, суд першої інстанції не зазначив між ким існує спір про право та не навів мотивів на підтвердження такого висновку, а лише обмежився цитуванням положень п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, якавідповідно до вимог ч.1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню знаправленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль