Головуючий у 1 інстанції: Скляров В.В.
Доповідач: Постолова В.Г.
Номер провадження 22-ц/775/ 768/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Постолової В.Г.

суддів : Санікової О.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року по справі за позовом органу опіки та піклування Краматорської міської ради до ОСОБА_1, 3-я особа адміністрація комунальної установи охорони здоров*я « Краматорський будинок дитини « Антошка» про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року орган опіки та піклування Краматорської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав.

Вказували, що відповідачка ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька дитини в свідоцтві про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06.10.2014 року відібрано малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2014 року до повноліття дитини на особовий рахунок ОСОБА_2

До служби у справах дітей Краматорської міської ради неодноразово надходили повідомлення з комунальної медичної установи « Дитяче територіальне медичне об*єднання» про сім*ю ОСОБА_3, щодо ухилення матері від виховання та своєчасного лікування сина, який під наглядом лікувального закладу не перебував, мати до лікаря не зверталася, на неодноразові виклики до медичної установи не реагувала.

Згідно рішення виконкому Краматорської міської ради від 05.11.2014 року малолітню дитину ОСОБА_2 було влаштовано до комунальної установи охорони здоров*я « Краматорський будинок дитини « Антошка» , де він виховується по теперішній час.

Відповідачка за весь час перебування дитини у державному закладі сина не відвідувала, його життям та здоров*ям, матеріально утримувати не допомагала , ним не цікавилася, не приймала заходів для повернення його в родину.

Вважають, що відповідачка самоусунулася від виховання та утримання свого малолітнього сина , фактично втратила родинний зв*язок з ним та просили позбавити її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 9 березня 2016 року виправлено описку у прізвищі відповідачки.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на його помилковість, передчасність та необгрунтованність, зокрема посилається на те, що вона була позбавлена піклуватися про свою дитину через перебування її у будинку дитини «Антошка», куди вона неодноразово приходила для спілкування з дитиною, збирала необхідні медичні документи , проте робітники закладу чинили їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та взагалі відмовляли у побачені з сином , що викликало у неї сумніви, що дитина взагалі знаходиться у даній установі, з цього приводу вона зверталася до прокуратури та просила встановити достовірно місцезнаходження її дитини, висновки по акту обстеження житлово-побутових умов є упередженими та не відповідають реальним обставинам.

Відповідачка в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги.

Представник 3-ї особи в суді апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачки, представника позивача, виступ прокурора , пояснення представника 3-ої особи , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд виходив з того, що відповідачка не приймала ніяких дій для повернення в свою сім*ю сина понад рік, не оскаржувала рішення суду про відібрання дитини, не відвідувала сина в дитячому будинку, не надала доказів , що вона готувала медичну довідку для побачень з дитиною, не цікавилася його долею.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з неповним з*ясуванням судом обставин , що мають значення для справи, що відповідно до ч. 1 п.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення за таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтями 111 та 114 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, згідно копії свідоцтва про народження дитини - його матір*ю є відповідачка по справі, відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 17.10.2014 року ОСОБА_2 був відібраний від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та з неї були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів доходу.

Згідно рішення виконкому Краматорської міської ради від 05.11.2014 року малолітню дитину ОСОБА_2 було влаштовано до комунальної установи охорони здоров*я «Краматорський будинок дитини « Антошка» і який та знаходився там до листопада 2015 року .

Відповідно до рішення Краматорської міської ради № 646 від 04.11.2015 року призначено ОСОБА_4 опікуном над ОСОБА_2 та визначено місце проживання дитини разом з опікуном.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилався на те, що відповідачка самоусунулась від виховання та утримання сина, фактично втратила родинний зв*язок з ним .

В суді апеляційної інстанції відповідачка посилалася на те, що робітники будинку дитини створювали їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та взагалі відмовляли в побаченні з сином , посилаючись при цьому на відсутність необхідних медичних документів , зі свого боку необхідні медичні документи для відвідування дитини нею були зроблені в серпні 2015 року, раніше вона не мала змоги їх отримати через скрутне матеріальне становище , її прохання показати їй сина були ними проігноровані, з цього приводу вона зверталася до прокуратури з відповіді якої від 29.12.2015 року їй повідомлялося що дитина знаходитися в дитячому будинку в той час як дитина вже була передана під опіку іншій особі , до дитячого закладу приходила неодноразово , проте не знала, що треба було реєструватися в журналі відвідувань, на теперішній час вона має постійне місце проживання , працевлаштовується, пройшла стажування по роботі , має бажання виховати сама свою дитину.

Встановлено , що відповідачка в червні 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та була зареєстрована за місцем його проживання в АДРЕСА_1, а фактично проживає з чоловіком в будинку його матері за адресою АДРЕСА_2, який складається з 4-х кімнат.

Допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7- чоловік та свекруха відповідачки, пояснювали , що їм відомо що у відповідачки є малолітній син, якого вона прагне забрати з дитячого будинку, в будинку, де вони проживають є умови для знаходження малолітньої дитини і вони не заперечують щоб він проживав разом з ними, відповідачка шукає роботу, її чоловік неофіційно працює, ОСОБА_6 отримує пенсію, тому грошей для сім*ї у них достатньо.

Відповідачкою в суді апеляційної інстанції надані медичні довідки , датовані серпнем 2015 року, які відповідають вимогам правил відвідування вихованців комунальної установи охорони здоров*я « Краматорський будинок дитини « Антошка».

Відповідно до квитанції № 165676104 від 1.02.2016 року відповідачкою переказано на особовий рахунок ОСОБА_2 1500 грн.

Посилання представника позивача про знаходження відповідачки на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та у психіатричній лікарні є безпідставні, оскільки відповідно до довідки №2309 від 24 листопада 2015 року відповідачка на диспансерному обліку в наркологічному диспансері м. Краматорська не знаходиться, була взята в групу ризику по наркоманії та знята з обліку ще в неповнолітньому віці, а її перебування на обліку в психіатричній лікарні також пов*язане з знаходженням її в інтернаті в неповнолітньому віці.

Доказів щодо наявності розладів її психічного або наркологічного стану після народження дитини та на теперішній час позивачем не надано.

Апеляційний суд не приймає до уваги акт обстеження житлово-побутових умов за адресою АДРЕСА_2, складений 22.01.2016 року(а.с.51) , оскільки як пояснювала відповідачка в суді апеляційної інстанції вказаний акт обстеження не відповідає реальним обставинам і на час його складання вона ще на мала матеріальної змоги облаштувати дитині кімнату в будинку в якому вона проживає з чоловіком , про що повідомляла позивача , а акт обстеження житлово-побутових умов від 9.09.2016 року хоча і було складено у відсутність відповідачки , в день розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте він підтверджує наявність в будинку дитячого маніжу та дитячих речей , а акт відвідування родини від 17.06.2016 року взагалі не є свідченням свідомого нехтування відповідачкою своїми обов'язками відносно дитини.

Апеляційний суд критично ставиться до висновку від 30.05.2016 року за N 01-30/2465 органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки указаний висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків та суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновку органу опіки та піклування інтересам дитини та щодо безпідставності позовних вимог, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення.

У порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не довів належними доказами такі обставини, які є підставою позову: що матір самоусунулася від виховання та утримання свого малолітнього сина, фактично втратила родинний зв*язок з ним.

А обмежене спілкування відповідачки з дитиною не з її вини , апеляційний суд не може розцінити як свідоме ухилення від виконання материнського обов'язку по вихованню дитини і як підставу для позбавлення батьківських прав.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що поведінку відповідачки відносно малолітньої дитини неможливо розцінити як свідоме нехтування нею своїми материнськими обов'язками.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 , 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року скасувати.

В задоволені позову органу опіки та піклування Краматорської міської ради до ОСОБА_1, 3-я особа адміністрація комунальної установи охорони здоров*я « Краматорський будинок дитини « Антошка» про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: