Справа № 242/2312/16-ц
Провадження № 2/242/747/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Кротінова В.О., при секретарі Яцканич А.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Новогродівці Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, в якому зазначив що він працював на шахті «Росія» ДП «Селидіввугілля» та 21.02.2014 року при виконанні трудових обовязків, він отримав трудове каліцтво у наслідок чого йому висновком МСЕК від 18.06.2014 р. вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 65%. Вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві з боку відповідача, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його нормальні життєві стосунки, які потребують додаткових зусиль для організації його життя необхідністю звернення до лікарів та те, що наслідки травми є невиліковними. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 32500 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі 32500 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги позову підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що моральну шкоду спричинено позивачу внаслідок невиконання відповідачем вимог ст.153 КЗпП України щодо забезпечення безпечних умов праці. А також, вважає, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві. Просив врахувати позицію Конституційного суду України, викладену в рішенні від 27.01.2004 р. по справі № 1-рп/2004 та не застосовувати в даному конкретному спорі положення ст.237-1 КППЗ України та ст.1167 ЦК України.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ у м.Новогродівці Донецької області в судове засідання не зявився, надав пояснення на позов та зазначив, що документи на які посилається позивач, а саме довідка МСЕК та акт про розслідування професійного захворювання, є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання і встановлення в звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Відділення вважає посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, безпідставними.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_2 працював в ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» з 11.10.2000 року в якості гірничого очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею. 18.06.2014 р. звільнений з ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки АА № 337504.

21.02.2014 року приблизно о 02 годині 50 хвилин, при виконанні трудових обовязків на ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_2 отримав травму у вигляді компресійно-уламкового перелому другого поперекового хребця, що підтверджується копією акту №8 форми Н-1.

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 246470 міжрайонної травматологічної МСЕК м.Красноармійська ОСОБА_2 було встановлено первинно ступінь втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву від 21.02.2014 р. в розмірі 65%.

Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання трудового каліцтва за станом здоровя, він частково (65%), який стався з ним 21.02.2014 року, втратив професійну працездатність. Переживання нервово-психологічного характеру через утрату працездатності привели до розладу функцій організму, обмежило життєдіяльність. Огляд медико-соціальною комісією виявив різке обмеження працездатності, соціальну дезадаптацію. Усе це привело до втрат немайнового характеру. Вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві з боку відповідача, заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його нормальні життєві стосунки, які потребують додаткових зусиль для організації його життя необхідністю звернення до лікарів. Компенсацію моральної шкоди оцінює у розмірі 32500,00 грн.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським обєднанням профспілок.

На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності.

Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що зясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії.

Отже, порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві визначено законом.

Наявність виробничої травми, факт знаходження його на лікуванні в медичних закладах підтверджено представленими в матеріалах справи висновком медико-соціальної експертної комісії.

Представником відповідача в порядку статті 60 ЦПК України не надано будь-яких беззаперечних доказів неспричинення ОСОБА_2 моральних і фізичних страждань, отримання ушкодження здоровя унаслідок нещасного випадку на виробництві.

У пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_2 трудового каліцтва на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності 65%, суд визнає, що ушкодження здоровя із зазначеними наслідками зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином виробничою травмою ОСОБА_2 завдана моральна шкода.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, суд приймає до уваги конкретні обставини нещасного випадку, ступінь його тяжкості, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із ступеня вини юридичної особи та потерпілого у настанні зазначених наслідків, суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 19500,00 грн.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі ст..ст.8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Новогродівці Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19500 (девятнадцять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» в доход держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя