У х в а л а

іменем україни

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка, яка знаходиться території с. Гринів Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на якій також знаходиться будівля на віддалі 0, 50 м від межі з його земельною ділянкою. Після смерті останньої, її земельну ділянку ніхто не успадкував, та вважаючи таку ділянка і майно, яке на ній знаходиться, безхазяйним, позивач просив суд зобов'язати Звенигородську сільську раду усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, прийнявши речі, що на ній знаходяться.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 травня 2001 року ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0, 5604 га на території с. Гринів Звенигородської сільської ради для обслуговування житлового будинку та господарських будівель літера 1 - 0,3236 га і ведення особистого підсобного господарства ділянка 2 - 0,2368 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

Звертаючись із позовною заявою позивач посилався на те, що після смерті ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку ніхто не успадкував, тому така є безхазяйною і належить Звенигородській сільській раді, що дає йому право звернутися до суду із вимогами до останньої, як власника, про усунення йому перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права позивача на користування чи права власності земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою, власником якої була ОСОБА_3, та доказів, що підтверджують право користування чи право власності Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області спірною земельною ділянку, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова