АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3857/16 Справа № 173/4/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 скоїв зіткнення з транспортним засобом «Geely» д/н НОМЕР_2, якому заподіяв механічні пошкодження. Таким чином відповідач скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Вина ОСОБА_2 у скоєні ДТП підтверджується постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року. Відповідно до полісу АІ/0361998 цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в приватному акціонерному товаристві «УАСК АСКА». 19 листопада 2014 року з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяною транспортному засобу «Geely» д/н НОМЕР_2 звернувся власник автомобіля КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Випадок було визнано страховим та на підставі розрахунку страхового відшкодування № 3472, висновку № 0082/12 від 9 грудня 2014 року, потерпілому було перераховано страхове відшкодування у розмірі 16 729 грн. 48 коп. В порушення вимог ст. 33.1.4. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не повідомив належним чином приватне акціонерне товариство «УАСК АСКА» про ДТП, яке сталося 11 листопада 2014 року, що відповідно до п.ґ ст. 38.1.1 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для звернення страховика до страхувальника, який спричинив ДТП, з регресним позовом. 18 вересня 2015 року відповідачу надсилався лист з пропозицією у добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування, але відповідач борг не сплатив. На підставі вищевикладеного ОСОБА_3 акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на їх користь страхове відшкодування у розмірі 16 729 грн. 48 коп., а також понесені судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком шість місяців (а.с.5).

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 та не переконавшись у відсутності перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія Мороз, який рухався назустріч. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підставі вищевикладеного суд вважає доведеним ту обставину, що з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, 11 листопада 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_3 зазнав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на підставі поліса АІ/0361998 від 08 квітня 2014 року (а.с.6).

19 листопада 2014 року власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» із заявою про виплату страхового відшкодування та з вимогою щодо відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу (а.с.25-26,27).

На підставі розрахунку страхового відшкодування № 3472 (а.с.24) та висновку № 0082/12 про матеріальні збитки, завдані власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті ДТП від 09 грудня 2014 року КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 16 729 грн. 48 коп. (а.с.7-14,35-39).

Що не заперечувалося та було підтверджено третьою особою КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» листом від 18 лютого 2016 року (а.с.59).

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції закону на час укладення договору страхування) установлено обовязок страхувальника, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач визнав факт настання страхового випадку, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілому - КП «Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Тобто відсутній спір щодо події та розміру відшкодування.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

У звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що саме по собі неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для відшкодування позивачу збитків.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому підстави для звернення з регресною вимогою до винної особи у відносинах страхування, визначені ст. 38 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підстав для застосування до правовідносин, що склалися, положень підпункту ґ пункту 38.1.1 ст. 38 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд не вбачає, оскільки вони не визначають право страховика на регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Інших підстав для звернення з регресною вимогою страховика до страхувальника не встановлено.

Регресні зобовязання входять до групи позадовоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-284цс15.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_4