Категорія 5Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Луценка В.В., Сопруна В.В.

При секретарі: Маркевич Я.С.

За участю: позивача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_3; представника відповідача і третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на частку у спільному майні,

В с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на частку у спільному майні.

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, якою просив припинити право власності ОСОБА_5 на ? частку квартири АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на зазначену ? частку спірної квартири; присудити на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за належну їй ? частку квартири в розмірі 172 507,50 грн., внесені ним на депозитний рахунок суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню ст. 365 ЦК України.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник відповідача і третьої особи заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування частки квартири від 13 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 13 травня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 801, позивач ОСОБА_2 є власником ? частки квартири АДРЕСА_2 (а. с. 5).

Право власності позивача на зазначену частку квартири зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 травня 2015 року за № 9641724 (а. с. 6).

Іншими співвласниками квартири є відповідач ОСОБА_5 і третя особа ОСОБА_6, які згідно свідоцтва на право власності на житло від 30 січня 1999 року є власниками по ? частці квартири кожна (а. с. 7).

Згідно висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № ОС-232 від 5 лютого 2016 року виділ в натурі ? частки квартири АДРЕСА_3, з метою обладнання окремної ізольованої квартири виконати неможливо; ринкова вартість спірної квартири складає 690 030 грн. (а. с. 35-60).

4 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок суду кошти в сумі 127 500 грн. (а. с. 81).

Відповідно до змісту статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні.

Позивач ОСОБА_2, користуючись наданими йому процесуальними правами і обовязками, згідно вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України в обґрунтування своїх вимог не надав суду доказів того, що припинення права власності ОСОБА_5 на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її сімї.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_5 зареєстрована у спірній квартирі, але за місцем реєстрації не проживає з 1996 року, оскільки працює за межами України у Нідерландах. При цьому відповідач є громадянкою України. Докази того, що відповідач забезпечена іншим житлом в Україні чи за кордоном в матеріалах справи відсутні.

Крім того, по справі встановлено, що у спірній двокімнатній квартирі житлові кімнати не суміжні. У квартирі зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_8, яка проживає у одній із кімнат спірної квартири з чоловіком, та в період з вересня 2014 року по квітень 2016 року оплачує житлово-комунальні послуги.

Позивач у спірній квартирі не проживає.

Із наведеного слідує, що припинення права власності відповідача на ? частку спірної квартири завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сімї.

Також позивачем не доведено, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивач не звертався до суду з вимогою щодо порядку користування квартирою відповідно до належної йому ? частки квартири.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська