Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/5278/15 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/2362/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини майна,

В С Т А Н О В И Л А:

04.09.2015р. ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначала, що 08.06.1996р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який 22.11.2013р. розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя. У період шлюбу ними було придбано майно: автомобіль ВАЗ-21099, д.р. номер НОМЕР_1, автомобіль «Ланос», номерний знак НОМЕР_2, та автомобіль «Hyundai Tuscan», номерний знак НОМЕР_3, тому позивач, вважаючи його спільною сумісною власністю, просила поділити майно, взнавши за відповідачем право власності на автомобілі ВАЗ-21099 і «Ланос», а за нею визнати право власності на автомобіль «Hyundai Tuscan». 02.02.2016р. позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_2 у рахунок вартості належної їй ? частки у праві власності на автомобілі ВАЗ-21099 і «Hyundai Tuscan» - 207 261 грн., оскільки вказані автомобілі відчужені ОСОБА_2 на користь третіх осіб після розірвання шлюбу, відповідно 06.11.2015р. і 16.01.2014р.

31.03.2016р. до суду подано уточнену позовну заяву через представника позивача, у якій позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 у рахунок вартості належної їй ? частки автомобілів ВАЗ-21099 і «Hyundai Tuscan» - 207 261 грн., решту позовних вимог залишити без розгляду.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016р. позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині визнання автомобілів спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на автомобілі - залишено без розгляду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Олексіївни у рахунок компенсації вартості частини майна, придбаного у шлюбі, 207 261 грн., сплачену суму судового збору у розмірі 2 072 грн. 61 коп., а всього 209 333 грн. 61 коп. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з тим, що висновки суду базуються на обставинах, які не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.06.1996р. між позивачкою ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який 22.11.2013р. розірвано рішенням Хорти- цького районного суду м. Запоріжжя ( а.с. 23, 24).

За даними довідки територіального сервісного центру № 2341 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області судом встановлено, що на ім»я ОСОБА_2 було придбано 05.04.2001р. автомобіль ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов № ХТА210990Т1767001, 1996 року випуску; 31.05.2011р. автомобіль "Hyundai Tuscan", номерний знак НОМЕР_3, кузов Y6LJN81BPBL208138, 2011 року випуску ( а.с. 49).

Саме ці автомобілі позивач вважала спільним сумісним майном подружжя та просила стягнути з відповідача вартість належної їй ? частки у праві власності на ці автомобілі, яка згідно зі звітом спеціаліста склала в загальному розмірі 207 261 грн.

Суд, встановивши, що ці автомобілі були придбані подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі, але відчужені відповідачем після розірвання шлюбу без згоди позивача, а саме, автомобіль ВАЗ-21099 - 06.11.2015р. та автомобіль «Hyundai Tuscan» - 16.01.2014р., вважав, що заявлені вимоги позивача про стягнення ? частки вартості цих автомобілів з відповідача на користь позивача є належним відповідним способом захисту прав позивача, а суму компенсації визначив згідно з оцінкою експерта, яким встановлено ринкову вартість цих автомобілів, яка не спростована відповідачем. При цьому, суд вирішив спір із застосуванням ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує, насамперед, на тому, що судом безпідставно у відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України не взято до уваги встановлені рішенням у цивільній справі про розірвання шлюбу ті обставини, що спору про поділ майна між подружжям не мається та претензій матеріального характеру дружина до чоловіка не має. Апелянт вказує, що він до розірвання шлюбу виплатив позивачу компенсацію за майно.

Суд ці твердження сторони відповідача ретельно дослідив та зробив висновок з цього приводу про те, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжж від 22.11.2013р. про розірвання шлюбу не містить даних про те, що між подружжям ОСОБА_2 здійснено поділ майна, набутого у шлюбі, і позивач отримала від відповідача грошову компенсацію вартості своєї частини. Тому суд доводи відповідача і його представника у цій частині вважав безпідставними та такими, що не ґрунтуються на інших матеріалах справи.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального і процесуального права.

Дійсно, з вказаного рішенні Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2013р. вбачається, що спору про поділ майна, що є спільною власністю, на час винесення рішення судом - 22.11.2013р. не було. Претензій морального чи матеріального характеру позивач до відповідача не мала.

Також з оглянутої при апеляційному розгляді позовної заяви ОСОБА_3, яка ініціювала питання розлучення в судовому порядку, вбачається, що остання зазначала, що у справі про розірвання шлюбу спору щодо поділу майна не мається, а також нею не висуваються будь-які матеріальні та моральні претензії до чоловіка.

Проте зі змісту рішення про розірвання шлюбу вбачається, що суд взагалі не досліджував обставини щодо наявності або відсутності майнового спору між подружжям, лише виклавши те формулювання, яке зазначила позивач в позовній заяві. А отже, це не створює преюдиційності щодо таких обставин.

Відтак, вказані ствердження лише означають, що ОСОБА_3 не мала таких претензій на час розірвання шлюбу, але не свідчать про неможливість пред»явлення таких вимог в подальшому. До того ж, ОСОБА_2 не надав будь-яких письмових доказів про виплату частини вартості майна колишній дружині, як зазначає в запереченнях проти позову щодо поділу майна, а показами свідків сплата грошових коштів не доводиться.

Те, що позивач не заявляла раніше інших вимог, а саме, щодо витребування майна або визнання недійсними правочинів про відчуження автомобілів, що, на думку апелянта, додаткового свідчить на користь його доводів, що фактичний поділ між ними вже відбувся, насправді не доводить заперечень відповідача, оскільки такі обставини за законом мають доводитись письмовими доказами, зокрема, розпискою про отримання коштів за частку майна або нотаріальним договором про поділ майна. Таких доказів матеріали справи не містять, а тому суд при вирішенні спору обґрунтовано не взяв до уваги такі заперечення відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач вказує також на неналежне встановлення судом джерела придбання автомобілю «Hyundai Tuscan», посилаючись на те, що ані його колишня дружина, ані він не мали такого доходу, який дозволив би купити такий дорогий автомобіль, що, на думку апелянта, підтверджує його ствердження про придбання цього автомобілю за кошти його батька ОСОБА_4

Ці заперечення проти позову також були предметом дослідження суду першої інстанції та суд з»ясував, що вказаний автомобіль 31.05.2011р. було придбано на ім»я відповідача ОСОБА_2, який особисто сплатив його вартість за рахунком-фактурою.

Перевіривши доводи відповідача про те, що цей автомобіль був придбаний за кошти батька та для батька, суд першої інстанції обґрунтовано вважав їх недоведеними, оскільки відповідачем на підтвердження цих фактів не надано письмових доказів. При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення допитаного в якості свідка ОСОБА_4, оскільки останній як батько відповідача та теперішній власник спірного автомобілю «Hyundai Tuscan» є особою, яка зацікавлена у розгляді справи.

Той факт, що заробіток відповідача в період придбання спірного автомобілю «Hyundai Tuscan» згідно довідки складає 2500-3000 грн., а позивач тривалий час не працювала, не може свідчити, що подружжя не могло придбати цей автомобіль з огляду на те, що інший свідок ОСОБА_5 надав пояснення, що ОСОБА_2 позичав у нього 15 000 дол. США, але віддав значну частину боргу у розмірі 10 000 дол. США через місяць.

Сам відповідач не спростовував, що він зареєстрований як приватний підприємець, але довідки про доходи від підприємницької діяльності на надавав.

Отже, оскільки відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами, що

джерелом придбання автомобілю «Hyundai Tuscan» були будь-які інші кошти, ніж їх власний сімейний дохід, то презюмується, що ця річ придбана саме за сімейний бюджет під час шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу за позовом того з них, кому воно не дісталось в натурі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд на порушення норм процесуального права ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, зокрема, не обговорив питання щодо призначення судової експертизи, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, після долучення до матеріалів справи звітів про оцінку автомобілів, сторона відповідача надала свої заперечення, зокрема, і щодо незаконності цієї оцінки, але, незважаючи на її оспорювання, клопотань про призначення іншої оцінки спірного майна не заявила.

Відповідач мав представника у судовому засіданні, який заявляв всіляки клопотання під час слухання справи, зокрема, про долучення доказів, допит свідків та інш. Але клопотань щодо долучення доказів про іншу ринкову вартість спірних автомобілів або про призначення іншої оцінки з боку сторони відповідача не надходило, хоча справу призначалось сім разів до розгляду у судових засіданнях. Не заявлено таке клопотання у суді апеляційної інстанції, а тому ці доводи колегія вважає суто формальними, оскільки відповідач не був позбавлений можливості на заявлення відповідних клопотань за час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які є правильними та ґрунтуються на матеріалах справи, відповідають нормам законів, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

ОСОБА_6