Ухвала іменем україни
16 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 06 листопада 2007 року ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою ОСОБА_7 складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 23 569 грн 79 коп., яка складається з: 6 314 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом; 13 514 грн 62 коп. - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом; а також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 098 грн 56 коп. - штраф (відсоткова складова) та 2 142 грн 05 коп. - комісія, просив стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_7

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_8 - ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що банк звернувся до суду із пропуском строку трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж за карткою було здійснено 25 грудня 2008 року, а з позовом позивач звернувся у серпні 2013 року, при цьому строк дії картки закінчився у листопаді 2010 року.

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам у справі.

Судами встановлено, що 06 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Останній платіж ОСОБА_7 було здійснено 25 листопада 2008 року.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК Українивизначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суди, встановивши, що останній місячний платіж ОСОБА_7 було внесено 25 листопада 2008 року, а банк звернувся до суду з позовом 08 серпня 2013 року, дійшли законного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем пропущено, передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності.

При цьому доводи позивача про те, що ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_6, отримав перевипущену кредитну картку «Універсальна» строк дії якої продовжено до 30 листопада 2010 року не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, оскільки скріншот, взятий з банківського програмного комплексу «Приват48», не є підтвердженням про отримання платіжної картки її користувачем (а. с. 228, т. 1).

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович