Справа № 369/9334/15-ц
Провадження № 2/369/642/16
18.03.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 04 листопада 2013 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. Відповідач ОСОБА_2 власноруч підписав договір позики, відповідно до якого зобов'язався повернути кошти до 14 листопада 2013 року. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконав. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті. Тому змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 200 000 грн., три відсотки річних у розмірі 10 684,93 грн., інфляційні збитки 120 800 грн., проценти за користування позикою 56 600 грн., а всього 388 084,93 грн., а також судовий збір у розмірі 3654 грн.
При розгляді справи позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, мотивуючи збільшенням періоду прострочення виконання грошового зобовязання. Остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 433 699,72 грн., яка включає в себе суму боргу в розмірі 200 000 грн., три відсотки річних у розмірі 13 805,39 грн., інфляційні збитки 139 600 грн., проценти за користування позикою 80 294,33 грн.
У судове засідання позивач не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При розгляді справи судом встановлено, що 04 листопада 2013 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн.
Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 14 листопада 2013 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою про отримання позики.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається
Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
При розгляді справи судом встановлено. що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики.
Однак, у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не повернув позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики.
В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.
Отже за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути основну суму боргу у розмірі 200 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно п. 4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» вбачається, що відповідно до частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до офіційних даних НБУ з 15 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року діяла облікова ставка 6,5 %, з 15 квітня 2014 по 16 липня 2014 року 9,5%, з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року 12,5%, з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року - 14%, з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 19,5%, з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року 30%, з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року 27%, - 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року 22%, з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року 22%, з 18 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року 22%, з 01 січня 2016 року по 03 березня 2016 року 22%. Тому з 15 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року розмір процентів за користування чужими грошовими коштами складає 5 378,08 грн, з 15 квітня 2014 по 16 липня 2014 року 4 841,10грн, з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року 8 150,69 грн, з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року 6 520,55 грн, з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 2 778,08 грн, з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року 29 095,89 грн, з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року 4 142, 47 грн, з 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року 4 219,18 грн, з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року 5 906,85 грн, з 18 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року 1 687,67, з 01 січня 2016 року по 03 березня 2016 року 7 573,77 грн. А всього 80 294,33 грн.
Таким чином розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за час прострочення склав 80 294,33 грн.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що ОСОБА_2 за розпискою повинен був повернути гроші в строк до 14 листопада 2013 року, то з цього часу він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Період прострочення з 15 листопада 2013 року по 31 грудня 2015 року нараховує 777 календарних днів, з 01 січня 2016 року по 03 березня 2016 року 63 дні..
Три відсотки річних за період прострочення зобов`язання 777 днів з суми 200 000 грн. становить 12 772,60 грн., за період прострочення 63 дні 1032,79 грн., що разом складає 13 805,39 грн.
Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 13 805, 39 грн. з ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Індекс інфляції - це показник динаміки загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлені в гривні, а тому ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки виконання грошового зобов`язання, вираженого у гривні.
За період прострочення з листопада 2013 року по січень 2016 року інфляційні збитки складають 139 600 грн.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, трьох процентів річних, інфляційних збитків та процентів за користування чужими грошовими коштами у загальному розмірі 433 699,72 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат позивач надав платіжний документ за №128 від 26 серпня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн. підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610, 625, 1048 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість за договором позики від 04 листопада 2013 року у розмірі 433 699,72 грн. (чотириста тридцять три тисячі шістсот девяносто девять грн. сімдесят дві коп.), яка включає в себе суму боргу в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч грн.), три відсотки річних у розмірі 13 805,39 грн. (тринадцять тисяч вісімсот пять грн. тридцять дев`ять коп.), інфляційні збитки 139 600 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот грн.), проценти за користування позикою 80 294,33 грн. (вісімдесят тисяч двісті девяносто чотири грн. тридцять три коп.).
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі 3654 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн.).
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя