Справа № 712/7207/16ц
Провадження № 2з/712/16/16
Ухвала

Іменем України

21 червня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_2», зацікавлені особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. В заяві вказував, що до суду подано позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2061/5/12334 від 27.03.2008 року між позивачем та відповідачами. В заяві просили накласти арешт в рахунок забезпечення позову на належне ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рухоме і нерухоме майно та обмежити право виїзду відповідачів за кордон на період розгляду справи до повного виконання рішення суду.

Сторони до судового засідання не викликалися.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В заяві про забезпечення позову ТОВ «Фінанс ОСОБА_2» просить суд накласти арешт на належне ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рухоме і нерухоме майно та обмежити відповідачів у праві виїзду за кордон на період розгляду справи до повного виконання рішення суду.

При цьому, заявник не зазначає на яке конкретно майно та рахунки необхідно накласти арешт.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб, який придбавався за рахунок кредитних коштів перебуває у заставі.

Доказів, що відповідач має право відчужити майно, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду не надано.

Що стосується забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за кордон відповідачів, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Цивільний процесуальний кодекс України доповнено ст. 377-1, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Частинами 3 і 4 ст. 22 Закону від 22 вересня 2011 р. № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що виїзд та в'їзд з/та в Україну іноземця та особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов'язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Неприпустимість обмеження виїзду з України у спосіб, не передбачений ЦПК

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України.

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_2», зацікавлені особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий