Справа № 700/707/16-ц
Провадження № 2/700/317/16
09 грудня 2016 р. Лисянський районний суд Черкаської області
в складі: головуючої-судді ОСОБА_1
при секретарі Мельніченко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції та ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції та ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.
В результаті неналежного виконання умов кредитного договору, 12 листопада 2013 троку Лисянським районним судом Черкаської області було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 58.40 кв.м., житловою площею 37.20 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» .
ПАТ КБ «Приват Банк» стало відомо про те, що на виконанні Лисянського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №18352004 з виконання виконавчого листа №2-17 виданого 27.01.2010 року Лисянським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитом. Постановою відділу ДВС Лисянського районного управління юстиції 21.04.2010 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон на відчуження обєктів нерухомого майна під №6203863.
При зверненні клієнта до банку щодо оформлення документів по купівлі-продажу іпотечного майна відбулася консультація з нотаріусом де було встановлено, що на азначене вище майно накладено арешт, що в свою чергу перешкоджає провести реалізацію іпотеки та відповідно виконанню рішення суду.
ПАТ КБ «Приват Банк» не погоджується з вказаною постановою, вважає її безпідставною, протиправною з наступних підстав та просять звільнити з-під арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції від 21.04.2010 року, квартиру загальною площею 58.40 кв.м., житловою площею 37.20 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2, за рішенням Лисянського районного суду Черкаської області по справі №2-5 від 19.03.2007 року (обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна під №9757849).
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві.
ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась та не повідомила суду про причини своєї неявки, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судового відправлення.
Представник відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою в якій просить справу розглянути без її участі. Проти задоволеня позовних вимог не заперечує.
Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.
В результаті неналежного виконання умов кредитного договору, 12 листопада 2013 року Лисянським районним судом Черкаської області було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 58.40 кв.м., житловою площею 37.20 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» .
Ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Згідно ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржників коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» право іпотеки виникає з моменту укладення договору.
Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» мають вищий пріоритет , так як іпотечний договір укладено 11.12.2007 року, а арешт було накладено 21.04.2010 року. Крім того, на сьогоднішній день заборгованість по вищевказаному кредитному договору ОСОБА_2 передає ПАТ КБ «Приват Банк» не погашена.
Отже державний виконавець не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями.
Згідно п.8 ст.54 «ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Згідно ст.9 ЗУ «Про іпотеку» відчуження предмету іпотеки здійснюється виключно на підставі згоди іпотеко держателя. ПАТ КБ «ПриватБанк» такої згоди не давав.
П.4 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.
Відповідно до ст.60 ЗУ «про виконавче провадження» у незавершеного виконавчого провадження арешт майна може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.15, п.4 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав та інтересів може бути визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, тощо.
За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно було накладено 21.04.2010 року, однак до цього часу відділом ДВС Лисянського району не вчинено жодних дій на виконання рішення суду та погашення будь-якої заборгованості. За таких умов арешт майна не виконує свого цільового призначення.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задоволити.
Керуючись ст.ст.15, 16, Цивільного кодексу України, ст.ст. 11,15,15-1,30,62, 88, 202, 202-1, 203, 218 ЦПК України, ст.ст.7,54,57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.3,9 Закону України «Про іпотеку» суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції та ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту задоволити повністю.
Звільнити з-під арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції від 21.04.2010 року, квартиру загальною площею 58.40 кв.м., житловою площею 37.20 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2, за рішенням Лисянського районного суду Черкаської області по справі №2-5 від 19.03.2007 року (обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна під №9757849).
Сторонам розяснити, що з повним текстом рішення вони зможуть ознайомитись в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області 14 грудня 2016 року.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.