Провадження № 2/522/888/16
21 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевій О.П.,
при секретарі Соболевої О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за порушення прав власника, -
До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за порушення прав власника на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд, їх задовольнити повністю. В подальшому, під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 та її представник збільшили обсяг заявлених позовних вимог та просять суд, зобовязати відповідача ОСОБА_2 відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 142 074, 40 грн. та моральну шкоду в розмірі 300000 грн., за порушення прав власника на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи, позовні вимоги позивача, представник позивача пояснила в судовому засіданні наступне:
Позивач ОСОБА_1, є власницею1/2 ідеальної частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Співвласником 1/2 ідеальної частки цієї ж квартири є відповідачка ОСОБА_2, яка перешкоджає в користуванні, володінні та розпорядженні цією квартирою позивачці ОСОБА_1 з грудня 2012 року по теперішній час. У звязку із чим, позивачка просить суд стягнути з відповідачці матеріальну і моральну шкоду.
Відповідачка ОСОБА_2 до суду не зявилась, про час та слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки, суд не повідомила. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, суд, за згодою позивача постановляє по справі заочне рішення.
Судом встановлено, позивачка ОСОБА_1 є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_3, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1993 року №0230, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району на підставі розпорядження №230 від 13.08.1993 р., та відповідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2006 р., яка зареєстрована у вказаній квартирі 13.05.1992 року.
Відповідачка ОСОБА_2 є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_3, відповідно договору довічного утримання від 07.03.2007 року., яка зареєстрована у вказаній квартирі 20.02.2008 року. Відповідачка ОСОБА_2 перебувала в шлюбі із батьком позивачки ОСОБА_3 із 13 березні 2004 року, який зареєстрований у спірній квартирі 27.08.1951 р. та помер 17.12.2012 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 322732, виданого 25 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_4 міського управління юстиції.
Судом встановлено, що 24.12.2013 р., Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору довічного утримання та її вселенні до квартири 31, б. 50/52 по вул. Осипова в м. Одесі, в повному обсязі.
26.03.2014 р. Апеляційний суд Одеської області вказане судове рішення першої інстанції скасував та постановив нове судове рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, а саме: «Зобовязав ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 1/2 частиною квартири АДРЕСА_4. Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_4, шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_4.».
24.07.2014 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановив ухвалу якою залишив без змін рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2014 р.
Приймаючи до уваги, що у відповідності ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд дійшов до висновку, факт перешкоджання відповідачкою ОСОБА_2 в користуванні позивачці ОСОБА_1 1/2 квартирою 31, будинку 50/52 по вул.. Осипова в м. Одесі, встановлений вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, тому не потребують окремого доказування по справі.
Відповідно до акту державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції від 22.04.2015 року, позивачка ОСОБА_1 вселена до квартири АДРЕСА_4. Судом встановлено, 18.12.2015 року, Приморський районний суд м. Одеси, визнав незаконними постанови Першого відділу виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження та скасував їх. 18.02.2016 року, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції відновлено виконавче провадження, за яким державна виконавча служба відновила проведення наступних виконавчих дій за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2014 року: Зобов`язати ОСОБА_2 Кузьміну усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 1/2 частиною квартири АДРЕСА_5;
- Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_6, шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_4. 22.04.2016 року, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, на відповідачку ОСОБА_2 накладено штраф за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця (постанови про накладення штрафів ВП № 46971809, № 46971695). 22.04.2016 року, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції залучені співробітники поліції до примусового вселення позивачки ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_7, яке призначено на 11.05.2016 рік о 16 год., про що направлено повідомлення ОСОБА_2
11.05.2016 року, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, складено акт, за яким співпрацівники поліції не прибули на місце вселення ОСОБА_1, а відповідачка ОСОБА_2 відмовилась від добровільного виконання цього судового рішення. Державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, призначено вселення на 01.06.2016 рік, за участю співпрацівників поліції. 01.06.2016 року, позивачка ОСОБА_1 примусово вселена до квартири АДРЕСА_7, відповідачці ОСОБА_2 розяснено вимоги ст. 382 КК України, у разі невиконання судових рішень. Однак, 02.06.2016 року, відповідачка ОСОБА_2 змінила замки в квартирі АДРЕСА_7, та продовжила чинити перешкоди в користуванні спільною квартирою позивачці ОСОБА_1, у звязку із чим, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, направлено подання про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_2 до органів поліції.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що на час розгляду вказаної справи в суді, червень 2016 року, триває порушення прав власника позивачки ОСОБА_1 з боку відповідачки ОСОБА_2 в користуванні ОСОБА_1 1/2 часткою спірної квартири, яка не виконує рішення суду в добровільному порядку.
Згідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ч.2 ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ч. ч. 1,3,7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.
Згідно до п.8, ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Суд дослідив у судовому засіданні висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 154/1/2014 від 28.11.2014 р., наданого ПП «ОСОБА_4 науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» та висновок судово-будівельної технічної експертизи № 157/2015 р. від 17.11.2015 року.
Відповідно до яких, встановлено, що за технічними умовами, розподілити в натурі квартиру АДРЕСА_8 між двома співвласниками, неможливо. Ринкова вартість одного квадратного метра квартири, на листопад 2015 р. складає 17 475 грн.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що розмір матеріальної шкоди позивачки ОСОБА_1, яка, спричинена їй, як власнику 1/2 частини АДРЕСА_9, за невикористання 1/2 частку квартири з грудня 2012 року по березень 2016 року складає 55 506,15 грн., є обґрунтованим та підлягає стягненню із відповідачки ОСОБА_2
Таким чином, суд, частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за порушення прав власника а 1/2 частку квартири 31 по вул. Осипова в м. Одесі, та стягує із відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 103562 грн. 40 коп.
Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно до ст. 16 ч. 2, п. п. 8, 9 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч 1 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, судом встановлено, неправомірна дія відповідачки ОСОБА_2 стосовно порушення нею прав власника позивачки ОСОБА_1 встановлюється рішеннями суду, які набрали законної сили та постановами державного виконавця від 18.02.2016 року про відновлення примусового виконання рішення Апеляційного суду від 26.03.2014 року. І не потребує окремого доказування в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України.
Суд вважає розумним та справедливим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, врахувати істотну зміну життєвого ритму позивачки ОСОБА_1 повязану із необхідністю присутності для захисту свої прав власника в судовому порядку та неможливістю обєднатись із своєю сімєю для сумісного проживання Німеччині із 2012 року (після смерті батька ОСОБА_3А.) до вирішення судового спору. Тому, суд задовольняє частково вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди із відповідачки ОСОБА_2 в розмірі 5000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16 ч. 2, п. п. 8, 9; 22, 23 ч. ч. 1-3; 316-321; 358, 391; 1167 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 10, 11, 58, 64, 88, 208-209, 212-215, 224 228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за порушення прав власника - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), матеріальну шкоду в розмірі 103562 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь позивачки ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: