У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 28 серпня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») укладено договір фінансового лізингу № 002781, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор «Брансон 3520р» та передати в його користування у строк та на умовах, що передбачені договором, а він зобов'язався прийняти предмет лізингу і виплатити лізингові та інші платежі згідно з умовами договору.

28 серпня 2015 року на виконання умов договору ним сплачено 45 000 гривень.

Посилаючись на те, що відповідач ввів його в оману щодо марки трактора, оспорюваний договір укладений поза межами офісного приміщення ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», п. 12.12. договору лізингу суперечить ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим 09 вересня 2015 року він надіслав відповідачу заяву про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів у сумі 45 000 гривень.

Листом № 1133 від 29 вересня 2015 року відповідач повідомив його, що на підставі його заяви договір фінансового лізингу вважається розірваним з 15 вересня 2015 року, а сплачені кошти у сумі 45 000 гривень є комісією за організацію договору, які відповідно до умов угоди поверненню не підлягають. Вважає відмову у поверненні коштів незаконною, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 45 000 гривень.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 45 000 гривень в рахунок повернення грошових коштів у зв'язку із розірванням договору фінансового лізингу № 002781 від 28 серпня 2015 року.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано.

ОСОБА_4 у задоволенні позову ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що п. 12.12. договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору у розмірі 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Встановивши, що розмір комісії за організацію становив 10 % від суми договору і в абсолютних цифрах склав 45 000 гривень, які позивач сплатив відповідачу, авансових платежів він не вносив та врахувавши, що спірний правочин позивачем розірвано до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, спірний договір у межах даного позову ним не оспорено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана