справа № 156/580/16-ц
Номер провадження: 2/156/265/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Нєвєрова І.М.

за участю секретаря Киці Л.Ф.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 20 липня 2016 року відповідач позичив у нього 1200 доларів США, які зобовязався повернути до 01серпня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було написано розписку, в якій засвідчено суму боргу та строк його повернення. Відповідач кошти не повернув, при особистих зустрічах за участю свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобовязання. Він неодноразово з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте його законні вимоги було проігноровано. Просить стягнути на його користь 1200 доларів США, що станом на день звернення до суду по офіційному курсу НБУ становить 29781, 00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав , просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що гроші у ОСОБА_3 в борг не брав. Останній дав йому свій автомобіль з метою допомогти у його продажі. Автомобіль продати виявилося неможливо. Тоді вирішили, що автомобіль можливо продати по запчастинах. Деяку частину запчастин від автомобіля він продав, а деякі запчастини ще залишилися непродані. Розписку був змушений написати, оскільки позивач забрав його паспорт і повернув тільки після написання розписки.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідка , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 1200 доларів США. Відповідно до боргової розписки ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 борг в розмірі 1200 доларів США до 01 серпня 2016 року. ( а.с.21) Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який би посвідчував передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей .

Тобто, факт написання розписки, та особистий підпис відповідача на розписці відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у порушення зазначених норм закону та умов розписки відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Як встановлено судом до дня звернення в суд, тобто до 10 серпня 2016 року, відповідач не повернув позивачу борг в розмірі 1200 доларів США.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що гроші в борг він не брав, а написання розписки стало причиною обставин, які склалися на той момент. Відносно даного заперечення суд зазначає наступне.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року ( справа № 6-63цс13).

Показання свідка ОСОБА_4 про те, що він був присутнім під час написання ОСОБА_2 розписки, однак насправді грошей той в борг не брав , суд не бере до уваги як доказ в обґрунтування підтвердження заперечення відповідача , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що розписка як письмовий доказ доводить розмір суми позики ОСОБА_2

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 1200 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення позивача з позовом до суду становить 29781,00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат, а саме : судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягає до задоволення, оскільки підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 1200 доларів США, що за курсом НБУ становить 29781,00 грн. та судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М.Нєвєров