Справа № 535/973/16-ц
Провадження № 2/535/518/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року смт Котельва

КОТЕЛЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - Мальцева С.О.;

з секретарем судового засідання - Білик Н.О.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 4,51 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала моїй матері ОСОБА_3, яка померла 01 липня 2000 року.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивач через канцелярію Котелевського районного суду Полтавської області подав заяву, якою просив задовільнити його позов у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та провести розгляд даної справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Котелевського району Полтавської області надала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі.

Треті особи: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, у вирішенні даного питання поклалися на розсуд суду.

Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач послався на те, що 01.07.2000 року померла мати ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-КЕ №165030, видане виконкомом ОСОБА_2 селищної ради 08.07.2000 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки за № 5713, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 18.11.2016 року вбачається, що гр. ОСОБА_3, яка померла 01 липня 2000 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

При цьому на час відкриття спадщини (01.07.2000 року) з гр. ОСОБА_3 за вищевказаною адресою були зареєстровані: син ОСОБА_1, невістка ОСОБА_4, онук ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті матері) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, відповідно до вимог статей 548, 549 Цивільного кодексу УРСР він прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

На даний час у провадженні ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 62/2016 щодо майна ОСОБА_3 і він являється єдиним спадкоємцем за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове майно складається з земельної ділянки загальною площею 4,51 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ПЛ № 045310, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 15.11.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2603.

Для оформлення своїх спадкових прав нотаріусу було надано державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві.

Відповідно до п 4.20 гл. 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області за № 29-28-0.4-1742/15-16 від 03.11.2016 року земельна ділянка спадкодавця до Національної кадастрової системи не занесена, кадастровий номер не визначався.

Державний нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки на запит нотаріуса за № 1103/02-14 від 02.11.2016 року Відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області йому, як спадкоємцю, не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

А тому йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування вищевказаного нерухомого майна, про що свідчить лист за № 1149/02-14 від 16.11.2016 року (а.с. 12).

Відповідно до листа за № 29-28-0.8-1847/15-16, наданого відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області 23.11.2016 року було повідомлено, що у Книгах про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі до 01.01.2013 року 15.11.2001 року внесено запис на імя ОСОБА_3 та зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії III-ПЛ № 045310 за реєстровим № 2603 на земельну ділянку площею 4,51 га, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову.

Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання за право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, а відповідач при цьому визнав вказані вимоги, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Керуючись статтями ст. 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1241, 1267-1270, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 79, 81, 125 Земельного кодексу України, ст.ст. 118-120 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора - задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 4,51 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала матері ОСОБА_3, яка померла 01 липня 2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6