АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою через представника ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 004 443, 52 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295, 20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать відповідачу на праві власності шляхом визнання права власності на нього за позивачем посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконує.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року позов задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 004 443, 52 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295, 20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк». Визнано за ПАТ «Дельта банк» право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295, 20 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 752/12749/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8986/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що нарахування позивачем 3 % річних є безпідставним, оскільки розмір процентів встановлений договором і це призводить до подвійного стягнення. Суд не врахував положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно з яким розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Крім того, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача повинен складати 3 654 грн., а судом стягнуто 6 890 грн..

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 49.4.6/01/06-Z, за умовами якого останній отримав кредит на нежиле приміщення у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою 13, 50 % річних строком до 16.11.2031 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір № 49.8/01/І364/06, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295, 20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 49.4.6/01/06-Z від 17.11.2006 року.

02.03.2015 року Постановою Правління Національного банку України № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В..

Згідно з розрахунком, складеним позивачем станом на 01.07.2015 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 4 004 443, 52 грн., яка складається із: суми заборгованості за кредитом у розмірі 3 601 111, 01 грн.; суми заборгованості за відсотками у розмірі 351 362, 07 грн.; пені у розмірі 46 773, 39 грн.; 3 % річних за порушення грошового зобов`язання по сплаті кредиту - 1 835, 05 грн. та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання по сплаті по сплаті процентів за користування кредитом - 3 361, 99 грн.

Згідно з висновком про оцінку, зробленим ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» вартість нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295,20 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 22.02.2016 року складає 3 864 813 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та що спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-1851 цс 15.

Суд першої інстанції не врахував дану правову позицію та не звернув уваги на те, що пунктом 4.3 договору іпотеки передбачено визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержатем як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.4 цього договору у випадку, коли виконання п. 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим законодавством України, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутися в будь - який час за захистом своїх порушених прав.

Будь - яких доказів про те, що іпотекодавець в рахунок погашення боргу надав згоду на передачу у власність позивачу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки у позасудовому порядку матеріали справи не містять. Навпаки представник відповідача при розгляді справи просив відмовити у позові, що свідчить про відсутність такої згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано ст.ст. 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги.

За вищевикладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру пені судом не застосовано вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки цейЗакон регулює договірні правовідносини між платниками та

одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне

виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених

правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно

від форм власності та господарювання, а також фізичні особи -

суб'єкти підприємницької діяльності. Кредитний та іпотечні договори укладені ОСОБА_1 як фізичною особою, а тому дія даного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та неможливість одночасного стягнення процентів за користування кредитом та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки дані нарахування мають різну правову природу. Проценти за користування кредитом стягуються у розмірі, передбаченому умовами договору та є платою за користування кредитними коштами, а три проценти річних стягуються лише у випадках прострочення виконання грошових зобов`язань та не є платою за користування кредитом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді