УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Ситнік О.С.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину майна, що набуте за час спільного проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_7, на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частини майна, що набуте за час спільного проживання, посилаючись на те, що з липня 2006 року по жовтень 2013 року він проживав спільно з відповідачем, без реєстрації шлюбу. 17 жовтня 2012 року вони придбали за спільні кошти житловий будинок,розташований за адресою: АДРЕСА_1, за 48 000 грн. При укладенні договору купівлі-продажу, угоду було оформлено на ім'я ОСОБА_7 З моменту придбання житлового будинку сторони разом проводили ремонті роботи та вели спільне господарство. Посилаючись на те, що відповідач не визнає, що під час придбання будинку вони проживали разом, вважає будинок особистою власністю, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без шлюбу з 2006 року по жовтень 2013 року, визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частини будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Вирішено питання про стягнення судового збору.

ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_7, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, керувався положеннями ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 74 СК України та дійшов висновку, що за час проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу ними за спільні кошти і спільними зусиллями було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1, а тому останній є об'єктом їхньої спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2012 року ОСОБА_7 придбала будинок по АДРЕСА_1

Звертаючись з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 зазначав, що з 2006 року вони проживали однією сім'єю у будинку матері відповідача, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

За правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня

2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, а апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив, не встановив факти, які вказують на проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки та чим саме це підтверджується; належним чином не перевірив доводи ОСОБА_7 про те, що сторони спільного господарства та побуту не вели.

Крім того, суди не усунули протиріччя щодо факту передачі грошей за договором купівлі-продажу спірного будинку від 17 жовтня 2012 року (а. с. 8), оскільки з договору вбачається, що гроші за будинок отримані від покупця - ОСОБА_7, однак свідки зі сторони ОСОБА_6 зазначили, що передачу грошей здійснив саме ОСОБА_6

При цьому суди не встановили кому саме належали кошти та джерело набуття вказаних грошей.

Отже, є передчасним висновок суду про те, що передачу коштів продавцеві здійснив ОСОБА_6, а тому будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки сам факт передачі грошей жодним чином не може свідчити про те, що будинок придбано за спільні кошти.

Крім того, суди не з'ясували в якості кого ОСОБА_6 мешкав у будинку, який належить матері відповідача, не встановили чи мали сторони спільний бюджет, чи надавав позивач кошти для оплати комунальних платежів та проведення ремонту у будинку по АДРЕСА_1, та не встановили розмір та джерело доходів позивача.

Встановлення вказаних вище обставин має суттєве значення для вирішення спору, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 10 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак