У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського районного суду від 11 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Рівненського районного суду від 11 грудня 2014 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" :

- заборгованість по кредитному договору № б/н від 27 жовтня 2006 року станом на 31.07.2014 року в сумі 23830,85 грн.;

- сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243,60 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1982/2016 Головуючий у 1 інстанції : Остапчук Л.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Вказує, що судом не було взято до уваги, що на момент звернення до суду позивачем було пропущено строк позовної давності.

Влітку 2007 року вона востаннє здійснила погашення суми заборгованості по кредиту згідно договору б/н від 27 жовтня 2006 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду справи були здобуті достатні та переконливі докази неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору № б/н від 27 жовтня 2006 року, в звязку із чим і стягнув із останньої заборгованість по цьому кредитному договору, розмір якої, станом на 31.07.2014 року, становив 23830,85 грн.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків оскаржуваного рішення, оскільки із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції і при подачі заяви про перегляд заочного рішення відповідач будь-яких заяв про застосування строків позовної давності не подавала, а стала наголошувати про пропуск позивачем строку позовної давності лише в апеляційній скарзі на заочне рішення Рівненського районного суду від 11 грудня 2014 року.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульоване з використанням обмежувальної частки «лише» (зі значенням «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто ця норма встановлює суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачає випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Отже, позовна давність має диспозитивний, а не імперативний характер застосування.

В постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року по справі № 6-2307 цс15 зазначено, що відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим заочне рішення Рівненського районного суду від 11 грудня 2014 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського районного суду від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Хилевич

ОСОБА_2