Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/386/16-ц

Провадження №2/377/210/16

22 червня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

03 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 25 червня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського виконавчого комітету Київської області, Україна, актовий запис № 95. У шлюбі в них народилося двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною звернення до суду з дійсною позовною заявою про розлучення позивачка вказує на те, що в силу психологічної несумісності їхніх з відповідачем характерів та відсутності взаєморозуміння між ними в них не склалися нормальні сімейні стосунки, що привело до фактичного припинення шлюбних відносин.

У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25 червня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 червня 1994 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 95. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи, які на час розгляд справи є повнолітніми.

Як вбачається із змісту позовної заяви, за час перебування у шлюбі в подружжя так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів. Як виявилося в кожного різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Почуття любові та поваги між ними втрачено, їхня сім'я розпалася, внаслідок цього вони перестали вести спільне господарство, в кожного окремий бюджет. Не дивлячись на те, що сторони проживають в одній квартирі, шлюбні відносини між ними припинено з червня 2015 року та шлюб носить формальний характер.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 червня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського виконавчого комітету Київської області, Україна, актовий запис № 95.

Відновити дошлюбне прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_1. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Н. Ф. Теремецька