УхвалА

іменем україни

9 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Сумської міської ради Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Чернишенко Вікторія Вікторівна, Сумська міська рада Сумської області, про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету районної ради, визнання частково недійсними свідоцтва про право власності на частину житлового будинку, встановлення факту належності житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що його діду - ОСОБА_8, згідно з свідоцтвом про право власності на будівлю від 25 лютого 1955 року належала Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідно до свідоцтвом про право власності від 11 листопада 1955 року його батьку - ОСОБА_9, належала інша Ѕ частина спірного будинку.

Зазначав про те, що відповідно до акту про закінчення будівництва та введення індивідуального домоволодіння до експлуатації від 19 вересня 1979 року, його батьком - ОСОБА_9, введено до експлуатації житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказував про те, що разом з ОСОБА_9 проживали у вищевказаному будинку його мати - ОСОБА_10, та сестра - ОСОБА_5 Він у даному будинку мешкав до 1993 року, а з 3 лютого 1993 року зареєстрований й проживає у квартирі АДРЕСА_2, проте постійно відвідував своїх батьків, ремонтував зазначений вище будинок, здійснював нагляд за домашнім господарством.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, не отримавши свідоцтво про право власності на спірний будинок.

Зазначав про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 ввели нотаріуса в оману та оформили спадщину на підставі підроблених правовстановлюючих документів, а саме рішення Ковпаківської районної ради м. Суми від 26 вересня 2000 року, згідно з яким було видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину спірного будинку від 4 жовтня 2000 року на ім'я ОСОБА_9, який на момент його видачі помер та свідоцтва про право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку від 10 січня 2001 року на ім'я ОСОБА_11, який на момент його видачі та винесення рішення районною радою також помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_10, спадщину після неї у рівних частках шляхом написання нотаріальної заяви прийняв він та ОСОБА_5

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати частково недійсним рішення районної ради від 26вересня 2000 року участині зазначення про право власності на Ѕчастину спірного житлового будинку за ОСОБА_11, вказавши, що цілий, житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_9;визнати недійсними свідоцтва про право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, видані районною радою: від 4 жовтня 2000 року ОСОБА_11 та від 10 січня 2001 року на ім'я ОСОБА_9; визнати факт належності на праві приватної власності зазначеного вище житлового будиноку та господарських будівель ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 житлового будинку, видане районною радою від 4 жовтня 2000 року на ім'я ОСОБА_9, вказавши що відповідно до даного свідоцтва цілий, житловий будинок належить ОСОБА_9 на праві приватної особистої власності; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 липня 2001 року, видане державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Чернишенко В.В., відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_9 у рівних частинах є: ОСОБА_10 та ОСОБА_5; встановити факт прийняття ним спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_9; визнати право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями за ним у розмірі 1/3 частки у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, та у розмірі 1/6 частки після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_10, а всього у розмірі 1/2 частки.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт належності на праві приватної власності, при житті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель розташованих по АДРЕСА_1 після смерті батька - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 липня 2001 року, виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Чернишенко В.В., відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_9 в рівних частинах є: ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 1/6 частину вищевказаного домоволодіння після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні інших позовних вимог про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Ковпаківської районної у м. Суми ради від 26 вересня 2000 року, свідоцтв про право власності на половину будинку відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту належності на праві приватної власності при житті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1, встановлення факту прийняття спадщини на 1/3 частину житлового будинку, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 липня 2001 року, визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння після смерті батька - ОСОБА_9, та на 1/6 частину після смерті матері - ОСОБА_10, скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивач на час смерті батька, у липні 1993 року, у спірному домоволодінні не проживав та був зареєстрований за іншою адресою, що ним не заперечувалося. Також він не вчинив дій, направлених на прийняття спадщини (ст. 549 ЦК Української РСР). На час смерті ОСОБА_9 у спірному будинку проживали: ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які у встановленому законом порядку вступили у спадщину після нього, отримавши відповідні правовстановлюючі документи.

Апеляційного суду дійшов вірного висновку про те, що позивач у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався, хоча знав про його смерть та був присутнім на похованні, що ним не заперечувалося, крім того, питання щодо своїх прав на спадкове майно на протязі 15 років після смерті батька ним не заявлялось.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позивачем не доведено факт вступу в управління або володіння спадковим майном померлого ОСОБА_9, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що право позивача на частину спадщини після смерті матері ніким не оспорюється, його заява прийнята нотаріусом.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко

С.П.Штелик