Справа № 373/986/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді Залеської А.О.

за участі секретаря Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : виконавчий комітет Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвідчений 03 вересня 2013 року секретарем виконкому Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги і просили задовольнити їх, посилаючись на те, що ОСОБА_1 спадкоємець першої черги в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 06 грудня 2014 року. В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і їй стало відомо, що за життя її батько склав заповіт ОСОБА_2 Вважає, що при складанні заповіту батько не в повній мірі усвідомлював свої дії та не міг керувати ними і тому вказаний заповіт має бути визнаний недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, оскільки заповіт був складений особисто ОСОБА_3 задовго до смерті спадкодавця на користь ОСОБА_2, яка одна з небагатьох на його прохання погодилась здійснювати догляд за одиноким чоловіком. Зміст заповіту відповідає вільному волевиявленню ОСОБА_3 та є його останнім розпорядженням щодо свого майна, оскільки навіть після того, як навесні 2014 року до нього приїхала дочка позивач в справі, яку він не бачив понад десять років, свій заповіт він не змінив.

Третя особа: Вовчківська сільська ради Переяслав-Хмельницького району позовні вимоги не визнала, про що сільський голова направив суду заяву.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

06 грудня 2014 року у віці 65 років помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК №326202, виданим виконкомом Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне йому майно в тому числі і на житловий будинок по вул. Леніна 84 в с. Вовчків Переяслав-Хмельницького району Київської області, який він придбав 30.08.2002 за договором купівлі-продажу (а.с.11).

З матеріалів спадкової справи №25 за 2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 встановлено, що 30.01.2015 спадщину прийняла за Законом дочка померлого ОСОБА_1, а 30.04.2015 до нотаріуса поступила заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за Заповітом (а.с.43,52).

Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження, внаслідок чого позивач змінила прізвище «Лисенко» на «Кущенко» (а.с.8,9).

З показань свідків-односельців встановлено, що ОСОБА_3 переїхав до села Вовчків Переяслав-Хмельницького на постійне місце проживання приблизно у 2001 році з міста Києва. За весь час проживання в селі він не створив сімї, був одинокою людиною, працював слюсарем до виходу на пенсію та періодично зловживав спиртними напоями, про те, що в нього є дочка від першого шлюбу він нікому не розповідав. З 2011 року ОСОБА_3 почав серйозно хворіти загальними захворюваннями, потребував сторонньої допомоги та догляду, у звязку з чим перебував під соціальним супроводом.

З показань свідків також встановлено, що ОСОБА_3 розраховував на допомогу по господарству від свого племінника ОСОБА_6, а тому 18 січня 2011 року він склав заповіт на користь ОСОБА_6, який був посвідчений секретарем виконкому Вовчківської сільської ради ОСОБА_7 (а.с.49).

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що згодом ОСОБА_6 прийшов до сільської ради та повідомив, що не може часто приїздити до дядька в село, аби приділяти йому достатньо уваги та допомагати по господарству, а тому він не буде заперечувати якщо ОСОБА_6 перепише заповіт на будь-кого іншого, хто його догляне до смерті.

03 вересня 2013 року секретарем виконавчого комітету Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області ОСОБА_7 посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №26 інший заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, яку призначено спадкоємцем всього майна, що на день смерті належатиме ОСОБА_3 (а.с.54).

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом встановлено, що ОСОБА_3 після того як племінник заявив, що на спадщину не претендує та перестав його відвідувати, почав шукав людину, яка б здійснювала щоденний догляд за ним, а взамін обіцяв скласти заповіт на її користь. ОСОБА_4 сільської ради допомагала йому в пошуках того хто на таке погодиться, оскільки ОСОБА_3 хворів, жалівся на серце та слабкі ноги, соціальні представники з усім не справлялись, одного разу до нього викликали швидку медичну допомогу. Доглядати за ОСОБА_3 погодилась його сусідка ОСОБА_2, на яку він, як і обіцяв склав вищевказаний заповіт.

З показань свідка ОСОБА_11 встановлено, що він, будучи давнім знайомим покійного ОСОБА_3, знав його першу сімю та те, що в нього була дочка. ОСОБА_3 дозволяв собі випити зайвого спиртного, через це до нього ходили такі ж самі товариші. Дізнавшись, що ОСОБА_3 хворіє та не має сил себе обслуговувати, побачивши, що до нього часто ходить сусідка ОСОБА_2, він (свідок) вирішив віднайти дочку ОСОБА_3 та повідомити про обставини, а також те, що скоріш за все будинок батька дістанеться чужій людині. Через кілька місяців на його лист відгукнулась ОСОБА_1, а навесні 2014 року вона приїхала, цікавилась тим, щоб продати хату батька. На той час ОСОБА_3 почувався значно краще і навіть ходив з дочкою у сільську раду писати заяву на приватизацію землі. Він був дуже радий дочці та чекав, що вона забере його до себе. В свою чергу ОСОБА_1 доручила йому (свідку) приглядати за батьком, а сама поїхала додому в м. Білу Церкву. У листопаді 2014 року ОСОБА_3 потрапив до Переяслав-Хмельницької районної лікарні в тяжкому стані і він повідомив про це ОСОБА_1 Вона приїхала, купила необхідні медичні засоби та знову поїхала, так як мала маленьких дітей. Приблизно через тиждень ОСОБА_3 помер у лікарні і позивач -ОСОБА_1 забрала тіло та поховала батька.

Проаналізувавши пояснення усіх свідків, дослідивши медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_3, суд не знаходить тих обставин, які б підтверджували доводи позивача, що на момент складання оспорюваного заповіту, а саме: станом на 03.09.2013 ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що його волевиявлення не було вільним.

До предявлення цього позову позивач ОСОБА_1 вже зверталась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання заповіту недійсним, вважаючи, що його підписав не ОСОБА_3, а інша особа (справа №373/2187/2-936/15ц). Однак, судово-почеркознавча експертиза в тій справі не підтвердила цього факту, а тому позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Зміст висновку експерта-почеркознавця за №20494/20495/15-32 від 28 січня 2016 року, на який посилається представник позивача, підтримуючи даний позов, в частині того, що наявність у досліджуваних записах діагностичних ознак, ступінь їх прояву, характер та локалізація свідчать про вплив на виконавця цих почергових обєктів якихось збиваючих факторів, ймовірніше за все природного характеру, - не може слугувати доказом того, що ОСОБА_3 в момент складання та підписання заповіту за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Встановлені в суді обставини, дають підстави для висновку, що такими природними факторами, які в певній мірі вплинули на виконавця підпису та рукописного запису в заповіті могли бути тривога, хвороба та вік заповідача.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України. заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При розгляді даної справи за позовом про визнання недійсним заповіту на підставі ст.225 ЦК України, ч.2 ст.1257 ЦК України, суд у відповідності до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний був би призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчиненого правочину.

Проте, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивач та її представник не заявляли, а встановлені в суді обставини є недостатніми аби визнавати недійсним заповіт з вищевказаних в позові підстав.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, на які посилається позивач) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Сам по собі факт зловживання громадянином спиртними напоями не може бути підставою для визнання заповіту недійсним на підставі ст.255 ЦК України.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, враховуючи те, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними, суд дійшов висновку про відмову в позові у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 225, 1216, 1217, 1218, 1233, 1235, 1254,1257, ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : виконавчий комітет Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Залеська