Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2452/16 Головуючий у суді І-ї інст ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

за участю секретаря Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк " ПриватБанк" на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк " ПриватБанк" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Зазначив, що 19.08.2011 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Станом на 31.05.2016 року відповідач заборгував 29 180.94 грн., яку і просили стягнути з відповідача .

Рішенням суду в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просили рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції зазначені вимоги ЦПК України виконані не в повній мірі.

Так, відмовляючи в позові суд зазначив, що з наданої відповідачкою довідки, виданої Банком 18.11.2013 року за № 1018396 вбачається, що відповідач не має заборгованості перед Банком. Крім того, послався на надану Банком інформацію про те, що наданий до суду розрахунок заборгованості не є доказом за своєю природою, а є інформаційною довідкою по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку кредитної угоди.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що 19.08.2011 року між ПАТ КБ " ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з поверненням кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову.

Відповідно до п. 1.1.7.12, умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач станом на 31.05.2016 року має заборгованість в сумі 29180.94 грн., з яких 3983 грн. борг по кредиту, 20 532.18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи (фіксована частина) - 500 грн., штраф ( процентна ставка) 1365.76 грн..

В апеляційному суді представник Банку зазначив, що твердження представника позивача, викладеному в листі до суду (а.с. 68) про те, що наданий розрахунок не може вважатись належним доказом, є помилковим, оскільки з розрахунку вбачається, що після погашення кредиту відповідач неодноразово користувалась послугами картки і це є свідченням того, що відповідач використала надані їй Банком кошти, кредит не погасила, внаслідок чого виникла заборгованість, та була нарахована пеня та штрафи. Дія кредитної картки закінчилась в червні 2015 року.

Відповідач, в свою чергу, пояснила, що не заперечує обставин отримання кредиту. 18 листопада 2013 року вона звернулась до Маловисківського відділення Банку, де отримала довідку, що не має заборгованості перед Банком, вона віддала картку працівнику Банку і більше нею не користувалась.

Проаналізувавши зазначену довідку, на підставі якої суд відмовив в позові Банку, колегія суддів дійшла до висновку, що довідка на прохання відповідачки видавалась для предявлення за місцем вимоги, в ній не зазначено, станом на який час відповідачка не має заборгованості, в ній відсутні відомостей про вилучення у відповідачки картки (а.с. 52), а тому зазначена довідка не може слугувати доказом того, що відповідачка не користувалась коштами Банку після 18 листопада 2013 року.

Поряд з цим, Банк надав розрахунок заборгованості відповідачки перед Банком, з яким колегія суддів погоджується.

Згідно ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір неустойки, нарахований Банком, становить 2800грн..

Приймаючи до уваги, що відповідачка не працює, її матеріальний стан, колегія суддів зменшує розмір неустойки до 500грн..

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що в частині штрафів позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів покладає на відповідача відповідно до задоволених вимог.

ОСОБА_2, позивач просив стягнути з відповідача 29180.94 грн., а позов задоволений на суму 25015.18 грн., що пропорційно від сплаченого судового збору в сумі 1378 грн. складає 1181 грн..

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк " ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк " ПриватБанк" 3983 (три тисячі девятсот вісімдесят три) грн. заборгованості по кредиту, 20532 (двадцять тисяч пятсот тридцять дві)грн.18 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 (пятсот) грн. заборгованості за пенею та комісією, а всього на суму 25015 (двадцять пять тисяч п'ятнадцять) грн.18коп..

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк " ПриватБанк" 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) грн. судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: